33 



březového stříbra a rašící zeleně nad Drážďany u vesničky Weisser 

 Hirsch. Dojmy museí a obrazáren, celý ten mocný úsměv prvního 

 velikého kulturního města, jež Theodor Novák viděl, ležel v jeho 

 šťastném pohledu. Radostně a bezpečně mluvil o své budoucnosti, 

 o práci, na niž se těšil a o vědeckých bojích, z^ nichž se nechtěl 

 vyhnouti žádnému. Na jihu v mlhách hledal Cechy a naleznuv 

 směr, kde asi leží Praha, tiše se usmíval. Pučící lesy kolem nás 

 šuměly míz(ju a plynoucí pryskyřicí a naplňovaly jeho duši sladkým 

 vědomím jara. Druhého dne jsme se rozešli. Příští jaro ztrávím 

 nad jeho hrobem. 



1 lii-o(lor.'i \i)V.ik;i Si.iii vylir.nié. 



