37 



Kdo, poměrů znalý, přišel ve styk s mladým tím mužem, 

 věřil, že schopen jest vykonati něco neobyčejného. Skoro však se 

 bál budoucnosti, až jemná duše opustivši čarovnou zahradu, v níž 

 ssála opojnou vůni květů vědy, vydá se mezi nehostinné srázy, 

 aby sama trhala na strmých, nedostupných úbočích rostoucí vzácné 

 květiny poznání. Nad mrtvými nadějemi, jež zhynuly s Theodorem 

 Novákem, nechť netruchlí jen zarmoucení rodiče, sourozenci i dobří 

 přátelé, nechť truchlí i malý národ, jehož jest největším neštěstím, 

 dočkává-li se věku dlouhého prostřednost, a hyne-li, záhy podťata, 

 schopnost. ^< 



Jemný medaillonek F. X. Saldy (v » Ženském Světě «), zachy- 

 cující několika rysy poslední tajemství duchovního zjevu Theodora 

 Nováka a metafysickou tragiku jeho smrti, klademe sem celý: 



»V Theodoru Novákovi zemřelo nekonečně víc než odborný 

 a exaktně vědecký badatel: byl mi především myslitel a filosof, 

 člověk krásné duševní kultury, posvěcené čelo, celý duch a smělé, 

 nebojácné, srdnaté srdce. 



Zvláštní, skoro románové kouzlo leželo pro mne na tom ti- 

 chém, slabém, hubeném a roztomile nesmělém hochovi, jenž se 

 rozněcoval v plynnou, až překotnou výmluvnost jen tehdy, když 

 se jednalo o jeho drahé duševní statky, a jenž kryl za křehkou 

 formou vcUsou hotovost a pevnost myšlénky a vytrvalost vůle a 

 slučoval s ncúmornou, odbornou, detailovou prací smělé jednotné 

 zření filosofické ve velikém, slavném vržení světla a vášnivj'^ kult 

 vysokého a cudného umění snu a pýchy. 



Tichý a plachý vnějškem a při tom uvnitř žijící vášnivým 

 životem a trávený jím, pilný, střízlivý a svědomitý do pedantismu 

 a při tom veliké, široce rozepjaté obraznosti a nebojácného, slad- 

 kého a srdnatého srdce — rozmilá směs dítěte, učence, filosofa, 

 básníka a snivce — tak rýsuje se mi před očima. 



Monistický názor světa nebyl mu jen knižním theorematem, 

 byl mu předem vírou, životem, jistotou: bylo to v první řadě od- 

 vážné, statečné a bezelstné .srdce, celé proniknuté a napojené týmž 

 světelným optimismem a touže .strašně silnou a oddanou důvěrou 

 vr vesmír, jako. Spinoza, (ioethe, Shelley anebo Ivmerson. 



Důvěřoval jako oni, že Kosmos má veliký a krásný smysl, 

 a že není \ něm pro sílu, práci, oddanost ziu ani a smrti. Nebyl 

 mu ani l.^ii a pastí, ani tenmotou, ani hrou l)\l mu sluhou 



rozumu, >íl\- a i)rác(\ nadš<Mivi)i a odclanýin inmiocníkem vůle 

 a ideje. 



\Miazo\al .stálí celé svoje srdce do vod chvíle, náhody a touhy 

 a véřil, že vynesou je na povrch, poněvadž v ekonomii světa ne- 

 může být zmaru žádné hodnotě. 



Tak bylo dět.sky důvěřivé, tak bylo mužně vytrvalé a tak 

 pevné toto srdce. 



Nemělo potřebí mystiky smrti a nemilovalo allcgorické hry 



