se stíny právc proto, že bylo lak ])()Ctiv(\ ik híjjácné n duvcru c 

 Vesmír mu mři -vnj smysl v životr a svojc myslcrium v práci, 

 n ii(>bylo mu včt.-^ílio tajemství nad všední den a jiné věčnosti 

 kiiMiir plnosti a krásy chvíle. 



Soudilo se Si)in()/,ou, že všecka moudrost je v přemýšlení 

 o životě a ne o snirii, a > .\iet/,>cliein se odvracelo od všt^ho 

 /,.\s\řií. 



Milovalo plné, bílé denní světlo a jeho jedinou svatost. 



A pak — umění. 



To umění, které sytilo všecky jeho potřeby snu a obraznosti, 

 kde ne-tačilo nál)oženství. Umění veliké a přísné, cudné a v.ášnivé, 

 umění Siveiii, které převzalo funkci náboženství a nc-^c v-ecky 

 ony lidské krásy a pýchy, jež vzalo s jeho mdlých rukou: (locilia, 

 WaLínera, Ibsena. 



A toto oddané, důvěřivé srdce padlo tak náhle a /.iikeině, 

 jakoby zrazeno a zaskočeno, že se chce vzkřiknout člověku se 

 Shelleym, který zaplakal nad Keatsem: 



Kde's byla, mocná Matko, když kles'?« 



Až po desítiletích ona generace, kterou v sloze tak dokonalé 

 dílem představoval, dílem dával tušiti, bude předmětem historického 

 líčení, bude i jméno Theodora Nováka žíti ne snad silou faktu, 

 ale silou symbolu. Pak padnou nové zas paprsky na jeho práce, 

 pak i tento soubor nabude nového smyslu. 



Není pochyby, že mnohý z těchto článků byl by Theodor 

 Novák odložil stranou jako pouhý dokument svého vývoje, jako 

 pouhý stupeň lepšího poznání, kdyby mu bylo dopřáno vytvořiti 

 ona velká díla, v nichž cele se mělo zrcadliti jeho monistické cí- 

 tění a myšlení; zdaž však dnes, kdy v našich rukách zanechal 

 pouze nepatrný fragment nejen svého díla, nýbrž i svého života, 

 nemáme si vděčně vážiti alespoň těchto fragmentů r A to tím více, 

 čím plněji platí o Theodoru Novákovi významná slova, která na- 

 psal Lessing, vydávaje filosofické fragmenty nešťastného mladého 

 přítele K. W. Jerusalema: 



» Seině Laufbahn war kurz; sein Lauf schnell. Doch lange 

 leben ist nicht viel leben. Und wenn viel denken allein, viel lebcn 

 ist, so war seiner Jahre nur fiir uns zu wenig.« 



Uspořádali jsme knihu jen proto, aby jemná a krásná jeho 

 individualita, jíž nebylo přáno cele se vyžíti, žila i dále v myslích 

 a srdcích, nejen tím, co dala, nýbrž i tím, co slibovala a nesměla 

 dáti; aby čistá a jasná její zář hřála blahodárně dále, i když její 

 ohnivý a odvážný plamen zhašen byl závistivými vlnami; aby bolest 

 vzpomínky na Theodora Nováka nebyla jen steskem a smutkem, 

 nýbrž i očistou a požehnáním. 



