43 



most o svém nitru, která ostatně až dosti pozdě, na základě methody 

 a znalostí odjinud vzatých, byla vědecky zkoumána, nabýváme 

 všech svých znalostí na základě pocitů smyslových, tedy prostřed- 

 nictvím sv( ho těla. 1 jest dle první věty celý svět jen obsahem 

 naší du>L\ > (huhého stanoviska jsou znalosti psychické sprostřed- 

 kovány naším tělem, a tedy ve způsobe poznání není podstatného 

 rozdílu nuv.i věděním přírodopisným a psychickým. Nad to třeba 

 uvážiti, že se nám děje hmotné (tak řečené) a psychické nejeví 

 jako dvě řady úkazů naprosto od sebe oddělené, nýbrž střídavě 

 j.sou jedny příčinou a následkem druhých. 



Základní princip vzat jest z empirie věd přírodních; po před- 

 nosti v různých odděleních fysiky byl samo.statně, v každém jinak, 

 formulován, ale také pojímání života ústrojného, děje-li se s hle- 

 diska širšího, více méně má jej za obsah. Leč i moderní, individu- 

 alistická sociologie a ethika jej přijímají ve svoje systémy jako 

 základní pojem. Princip ten formuluji takto: Každé individuum, 

 i nejjednodušeji pojaté, má vlastnost, že se neobmezenč vším způ- 

 sobem rozšiřuje. Tato extense není mi nějakou zvláštní mohutností, 

 nýbrž vlastností nutně příslušnou pojmu energie, kterou energetika 

 jako základní prvek všeho jsoucího přijímá. Energie jest ovšem 

 vlastnost, která ve větŠí neb menší míře existujíc, nestává se tím 

 jinou, není jedincem, individuem. Každý jednotlivý předmět jest 

 pak pokládali za souhrn energií v určitých k sobě poměrech; jak- 

 mile si odmyslíme energie jeho, které se subjektivně vyjadřují 

 nám ve vlastnostech, nezbývá nám ničeho, pražádná jxjdstata »das 

 Ding an sich.« Kdyby existovalo individuum jediné, dalo by se 

 šíření vskutku do nekonečna: ale náš svět in concreto jest (o čemž 

 snad ani nejdůslednější pantheista nepochybuje) soustavou indi- 

 viduí mnohých, jež týmž principem jsou spravována. Proto nutně 

 dojde ke kontaktu individuí; slova kontakt ovšem nelze bráti v do- 

 slovném smy.slu materielním, neboť jedná se nám jen z části 

 o t. zv. hmotu, a mimo to i v tomto zvláštním případě dostačuje 

 šíření účinků. Aby tato these nezdála se nedůsledností theorie, 

 podotýkám znovu, že energetice je hmota teprve jedním z vý- 

 sledných zjevů při působení energií, o nic podstatnějším a pro 

 individuum nutnějším než jiné jeho vlastnosti a účinky, a tedy 

 může při jiném sestavení energií v jednotníka nai)t()Sto scházeti; 

 ale posud takových individuí neznáme, ana duse samostatně, bez 

 těla žijí( í jr-i pomysl nad míru problematický. AU' i to z pozo- 

 rování l)e/pr»).>tíedně vyplývá, že též bez šíření se tak zv. hmoty 

 jeví individua na sebe kausalní vliv, naopak >ír( ní hmoty bez 

 účinků, bez rozšířené činnosti sil je absurdní. 



Z pokusu o jednotný názor světový již plyne, že se dů- 

 sledně přidržujeme determinismu; bez něho by nebylo možno 

 mluviti o zákonech, kausalní působnosti, a vycházíme-li z přírodních 

 věd, ani nemůžeme započíti indeterministicky. Důvodů pro deter- 



