44 



minism ani nepodávám, pokládaje jej za conditio sine (jua non 

 vědeckého myšlení soustavného. Dle tohoto deterministického ná- 

 zoru zdálo by se snad, že mathematika užitá dostačí ku přesné 

 konstrukci světa, a obhájcové tohoto mínění poukázati mohou na 

 mocný rozkvět fysiky, hlavně mechaniky a astronomie čistě me- 

 chanickou prací; jim odpovídám, že jest se vždy omeziti na určité 

 vztahy zjevů, experimentálně všechny ostatní vymýtiti, aby se ma- 

 thematická práce osvědčila; že se tak pracuje jen s nejevident- 

 nějšími úkazy, a jakmile několik kategorií fysikálních vlastnostní 

 pojednou jest probírati, třeba se ohlížeti po jiných cestách, hlavně 

 objektivně pozorovati. Mathematika, věda pouhé kvantity, bud (Čistě 

 theoretická) abstrahuje ode vší jakosti, neb (užita jsouc) může za 

 předmět míti jen jediné kvale. Jestliže tedy již ve fysice nelze jen 

 a jen počítati, tím méně v chemii, biologii, vědách psychických, 

 kde nedovedeme o každé jednotlivé skupině vlastností samostatně 

 jednati, ba často ani takových kategorií spořádati jsme nedokázali. 

 Nikdy nesmíme zapomenouti, že nejen zjevy stejné kvality, při 

 nichž mathematiky často s prospěchem užijeme, na sebe působí, 

 nýbrž i fakta kvalitativně různá, jež sčítati, odčítati, násobiti, děliti, 

 mocniti, logarithmovati, diíTerencovati spolu bylo by čirým ne- 

 smyslem. — Při názoru deterministickém jest záldadní vlastnost 

 individua, extense jeho, spolu s mnohostí individuí, empiricky to 

 naprosto jistým faktem, příčinou existence siiolečnosti (v nejširším 

 smyslu); jakmile se však ptáme po vlastnostech jejích, ihned třeba 

 nám dbáti kvalitativní různosti individuí ji skládajících. 



To, co o principu individuelní extense právě bylo promlu- 

 veno, jest dosud zcela abstraktní, i bude nutno, v jednotlivých 

 vědách probrati jej konkrétně. Za tou příčinou si vytkneme po- 

 řádek věd, jimiž zabývati se nám jest. Třídím vědy vůbec na 

 1. fysické či přírodní, 2. psychické neboli duchovní, které obojí 

 jednají o zjevech existujících v celku, tedy i o individuích; nej- 

 jednoduší pojmy, které ani jedné, ani druhé kategorii nenáležejí, 

 ale oběma jsou potřebný, spracovává třetí skupina věd, mathema- 

 tika a logika. To jsou vědy čistě formální, v nichž o individuu se 

 vůbec nejedná. 



Pro vědy přírodní jest jednotníkem nejjednoduším atom. 

 (Přesné pojímání terminů atom a molekula trvá ve vědě jen asi 

 půl století: molekula jest nejmenší část, kterou by bylo možno 

 obdržeti z hmoty ideálně dokonalým dělením mechanickým, ta- 

 kových se předpokládá v prášku mikroskopicky sotva viditelném 

 několik set tisíc; molekula má tytéž chemické vlastnosti, tutéž po- 

 měrnou váhu, jako těleso, jehož je částí; kdybychom na molekulu 

 chemicky působili, rozložíme ji na části naprosto již nedělitelné, 

 atomy, jež mohou býti vlastností různých. Leč i molekuly t. zv. 

 prvků, hmot chemicky jednoduchých, jsou, jak i níže upozorněno, 

 víceatomové.) Atom ovšem má různé již vlastnosti, a dle toho jest 



