sobem hry a zábavy udržovalo se v rovnováze s láskou chlapco- 

 vou ke knize a všemu, což bylo pro ného symbolem véd duchov- 

 ních. S pohledem netrpělivé touhy stával před otcovou bibliothe- 

 kou klassických autorů, netrpělivě odhrnoval modrou záslonu její, 

 chtěje alespoň tak vniknouti k ní blíže, denně obracel listy sta- 

 rých [laikových »Květů«, usiluje bezpečně vyluštiti smysl jejich 

 obrázků; pohádky B. Němcové, jež matinka neb tetička vyprávěly, 

 se rozváděly a všelijak transformovaly; s bratříčkem Arnoštem 

 diskutoval malý Theodor o všech hovorech rodičů, komentoval 

 zejména každé slovo maminčino, na níž Theodor, nosící její oči 

 a srdce, domníval se míti obzvláštní právo. Vlastenecko-historické 

 rozpravy protkávaly celé dny obou hošíků, vychovávaných ve vě- 

 domí samospasitelnosti boje národního a od maminky znovu a 

 znovu pobízených k vše posvěcujícímu nadšení. Mnoho dětských 

 her a báchorkf)vitých fikcí napředli si kloučci do svého ponětí 

 národa, jež vracelo se k ústřednímu bodu, že jest říše dobra ve 

 věčném boji se zlem, které bude konečně udoláno. Všecky své 

 duševní statky zavírali oba hošíci pečlivě před oběma mladšími 

 sourozenci, sestřičkou Marií a bratříčkem, jemuž sami stanovili 

 jméno Vladimír; sami šest a pětiletí cítili aristokratickou superio- 

 ritu vůči »těm dětem*. To vše se ještě mnohem jasněji vyhránělo, 

 když veliká naděje a touha Theodorova měla dosáhnouti cíle: na 

 ])odzim r. 1 <SS4 ])očal choditi do školy. 



Tehdcj-í -( -titřídná obecná škola chlapecká Litomyšlská umí- 

 stěna byla v nepatrném a nedostatečném domě na rohu Nové 

 a Kostelní ulice. Děkanský strmý kopec s obšírným a starostlivě 

 důkladným děkanstvím, opředeným plazícími se úponky, dýchal 

 /, léta svěží svou zeleň do nevlídných oken školy a chytal v zimě 

 její tmavé stíny na velké své plochy sněhové. Malí školáčkové ze 

 Zahradí* přicházívali »prkcnnou uličkou, « jejíž vysoké ploty za- 

 hradní odrážely zvučně každý krok a malebnou kamennou bran- 

 kou na tiché nádvoří děkanské, kde v černavých hlubokých vý- 

 klencích a na patkách pilířů ležely v létě podušky lišejníků a v zimě 

 ručeje sněhu, kam šuměly klidné stromy zrušeného hřbitova i ne- 

 určité kroky z klenutých chodeb děkanských. Po jiříkrém děkan- 

 ském kopci, jenž v zimě byl jedinou stříbrnou náledí, spustili se 

 dolů do školy, na[)lněni posvátným snem mlčelivého nádvoří a ra- 

 dostným vědomím obtížné výj)ravy do města. Veliké nadání Theo- 

 dora Nováka objevilo se ve škole záhy: jeh<> hluboká pamět a 

 bystrý úsudek překvapoval již v prvních léic;cli, jeho přesnost 

 v řešení početních úkolů a vytýkání qrammatických chyb, jež 

 schválně k vytříbení úsudků žáků míšeny byly do te.xtu na tabuli, 

 vzbuzovaly podiv učitelův, z kterých na něj hlavně pů.sobili pj). 

 Vogner a Luňáčck. Doma sedával dlouhé hodiny nad přírodopis- 

 nými knihami: Brehmův » Život zvířat*, Starého » Veselé prázdniny « 

 a zejména ^Kroniku práce* čítával znovu a znovu; z velkých ná- 



