hošík plavých vlásků a zádumčivých, velikých hnědých očí, radostnou 

 náhradou. Miláček víech kteří jej znali, mčí více přátel mezi dospčlými 

 než dětmi, byl obdivován a celován celým mčstem upoutávaným jeho 

 aristokratickým zevnčj.-^kein a hlubokomyslnými nápady. Sotva se na- 

 učil chodit a mluvit, procházel se tiše po pokoji s ručkama na zad 

 složenýma, mluvč sám k sobč; a otázán byv: »Tedáčku, co povídáš.'* 

 zavrtěl rusou hlavičkou a odpověděl záporem, aby po chvíli znovu 

 svými monology získával si titul » malého filosofa*. Spíše zamlklý 

 než hovorný vnímal bohatou pozorností vše, co kolem něho se 

 mluvilo nebo zpívalo, překvapoval každým okamžikem novou pí- 

 sničkou, byl malým skladištěm Vinařického deklamovánek, jimž se 

 rád od malinky učíval, naplňoval údivem svými úvahami, jimž 

 scházívaly záhy střední členy logické, a jež rády se chlubívaly 

 nezvyklými přechodníky. 



Tiché jeho zábavy, o něž se sdílel s bratříčkem Arnoštem, 

 o 13 měsíců mladším, vyhýbaly se důsledně všem vojenským hrám 

 a každému míči, soustřeďovaly se na neúnavné batolení se v trávě 

 na dvoře rodného domu, jež byla s neobyčejnou systematičností 

 trhána a sušena, a z níž byly pozorně tříděny veškeré květiny. 

 Jen to těšilo budoucího přírodozpytce, který velmi záhy poznal 

 hlubokou krásu lesů za prázdninového pobytu na »Horách«, lá- 

 zeňském místečku u České Třebové, co bylo v těsném spojení 

 s živoucí přírodou. Proto z nekonečných beden nemilosrdně byly 

 vypuzeny sebe nádhernější hračky, aby učinily místo plesnivícím 

 kaštanům a v červenou kaši se rozplývajícím »kněžským čepičkám* 

 brslenovým. Proto jen miloval malý Theodor »panskou zahradu-, 

 ovíjející se zamlklým půvabem italskou krásu zámku litomyšlského, 

 že její klokočové keře nesly bohatství hnědých kuliček; proto tak 

 rád chodíval podél rtuťové hladiny velkého rybníka Košíře, že za- 

 šeřené aleje na jeho břehu házely v jeseni štědře na cestu ostnité 

 tobolky s hnědými kaštany, a vedly malého vytrvalého poutníčka 

 k hustě lesnatým stráním, líbaným tmavou Desinkou, nad nimiž 

 kolébaly se žaludy v rozmilých krabatých mističkách. Syté a bar- 

 vité lučiny, přiléhající k rodnému » Zahradí «, ty nesčíslněkráte 

 proběhnuté » Líbánky, « kam se mohlo vyběhnout třebas v zástěrce 

 a takměř bez kloboučku, dávaly bednám umrzlé šípky a růžové 

 houby a zvědavé dušičce neuhasitelnou touhu proniknouti až do 

 tmavomodrých lesů Strakovských, jež tměly se na jejich okraji. 

 Jako pětiletý podnikal s přáteli, hlavně z žáků otcových, obsáhlé 

 výlety do okolí, kdež se sbíraly a hned latinskými jmény určovaly 

 »Galanthus nivalis« a »Convallaria majalis*, kde se s dojemnou 

 seriosností sušily čekanky a vytrvale hledaly v hromadách štěrku 

 otisky zkamenělin; ave fysikálním kabinetě gymnasia litomyšlského 

 rozněcován byl zájem hošíkův o příčiny jevů přírodních pokusy 

 s elektřinou a magnetismem. 



Toto nepřetržité přibližování se přírodě a jejímu studiu způ- 



