45 



již několik různých energií v něm sloučeno; později se přesvěd- 

 číme, že takové slučování je základem vyšší individualisace. Prvotní 

 stadium dohledné části světa, o němž přírodovědecká kosmonogie 

 mluví, jest úplná rozpoutanost atomů; dle nejběžnější theorie po- 

 vstal svět, lépe řečeno naše soustava sluneční a nejspíše i hvězdná, 

 zhušfovaním. Při největší možné rozptýlenosti atomů síla chemická, 

 jen do vzdáleno.-^ti malé značně působící, nevytvořila ještě molekul; 

 ale působnost této energie, tedy zvláštní druh individuelní extense, 

 větší vzdáleností proto zamezena nebyla. 1 nastane proto záhy (za 

 příčinou množství atomů) kontakt; energie nemohouce se sířiti 

 cxtensivně, spotřebují se při vytvořování nové formy, v níž jsou 

 latentně uloženy: tak vzniká nové individuum složitější, vyšší mo- 

 lekula. Teprve při tomto aktu můžeme přesně mluviti o chemismu, 

 před tím nebylo lze určitě energii pojmenovati; při tom se jasně 

 objeví i energie jiné, na př. teplo. To jest základní, těžko pocho- 

 pitelný akt vzniku světového; ku objasnění chci uvésti analogii 

 z fysikální empirie: setkají-li se dvě tělesa proti sobě vržená, po- 

 zbudou své rychlosti (-= energie pohybové) po případě úplně, za 

 to však splynou v těleso nové, hutnější, za vývoje tepla. Přímé 

 slučování se atomů v molekuly se za nynějších, obyčejných po- 

 měrů neděje, neboť již prvky, s nimiž chemické experimenty pro- 

 vádíme, skíádnií se /. molekul víceatomových, a tedy přesně che- 

 mická akci je ziiK na sloučeniny ve sloučeninu (tak na př. při 

 spál( ní \o(líku i\ř\r -(• akď chemická 2H2-J Oj 2II2O a ni- 

 koli 2 11 ( ) I Ij » >i; slučují se dvě dvouatomové molekuly vodíka 

 s jednou dvojatomovou molekulou ky.slíka na 2 molekuly vody. 

 Přes to u některých prvků se předpokládají molekuly 1 atomové, 

 rtuť (Hg) a plyny in státu nascenti (ve zrodu), kde neobyčejnou 

 působno.st jeví, snad také sestávají z jednotlivých atomů. Mezi 

 atomy v molekulách nesmíme si představovati něco ještě jiného, 

 nejsou spolu slepeny etherem, jak staré theorie chtěly: pojem 

 etheru je zbytečný, činí spojení dvakrát složitějším, místo přímého 

 nepřímým, není o nic pochopitelnější souvislost atomu s dílem 

 etheru než s atomem jiným a nad to fysikalně dokázáno (Kel- 

 vinem), že vedle našich pojmů všeobecných existovati nemůže.*) 

 V základním zjevu sloučení právě vylíčeném objevily se též oba 

 principy fysikální; odpudivost, jež jest právě extense, a odrazem 

 z ní vznikajíc í i-iítažlivost; přeměna jedné vi druhou se před na- 

 .šima očima \ ik ^číslných případech opakuje, i bylo by zbytečno 

 jiný příklad, nv/. svrchu uvedený, podávati. Tyto principy nejsou 

 ale síly, lépe řečeno energie, nýbrž výsledky jich působení. Pře- 

 cházeni odpudivosti ve přitažlivosti, jich vzájemné .se doplňování, 



*) I jinde třeba nám přijímati diskontinuitu předmětů na sebe půso- 

 bících: upozorňuji tu na př. na přctržitost soustavy nervovt-, v nejnovější 

 době pracemi zvi. RamtSn y Cayalovými objevenou, jež svými důsledky da- 

 leko do psychologie zasahá. 



