4^ 



jsem již řekl, že stáxají se podkladem života orffanického. Mimo- 

 chodem podotýkám, že velmi /ajímavý, ale dnes najjiosto liádan- 

 kovitý problém, proč jsou to ])rá\('' uhlí]vO\é sloučeniny, m.i jxi- 

 dobně interesantní a tajemnou analogii ])ý\ nejbližším jmcí liu.lu ; 

 proč z nejvýže organisovaných živočichu ])rávě >sa\ei \ sobi' vy- 

 tvořili tvora s nejvyšším psychickým životem, člověka. Nechei, bycli 

 se od thematu nevzdálil, objasňovati se stanoviska eneri^itikw 

 odkud je nová energie životní, ani řešiti otázku, kdy a kde po- 

 vstal život; kladu prostě: život jest a v souhlasu s evolučním jto 

 nětím jeho naznačím, kterak opět zde se jeví princip indi\i(hi( lni 

 extense. Máme organismus nejjednodušší, jakékoli Protiston, jedinou 

 buňku.*) Extense její jeví se jednak v lokomoci, jednak v přibí- 

 rání částic jiných, akkomodování jich částečném t. j. v assimilaci. 

 Tím povstává vzrůst takového individua, leč záhy nutná jest di- 

 ferenciace hmoty původně dosti stejnorodé: nově vzniklé orgán\ 

 (pokožka, pseudopodie, kostra a p.) podporují velmi život orga- 

 nismu. Opět jest mi důraz na to klásti, že nebyly tyto orLí;;iny 

 vytvořeny úmyslně od individua samého, (což by bylo na])ro>to 

 proti principu kausality a zvláště v očích přírodopisce absurdní t, 

 nýbrž vznikly vlivem vnějších poměrů na stávající vlastnosti ois^a- 

 nismu a přirozeným výběrem se stupňovaly. Nerozřešeno je též. 

 zda různost nucleu a plasmatu jest společnou všem buňkám živým 

 v organismech a původní, nebo zda teprve sekundárním rozlišením 

 vznikla. Ale vzrůst organismu prostý je záhy omezen tím faktem, 

 že síly v něm nepůsobí v té míře do dálky, aby z\(tš(né indivi- 

 duum jimi dostatečně bylo ovládáno: rozdělení, první způsob plo- 

 zení, je jen výsledkem extense. Stalo-li se rozdělení, je to zjev 

 výhodný pro organismus, neboť tím může eneri^ie v částech pů- 

 vodně jsoucí působiti mocněji (již z prostých fysikáhiě mechani- 

 ckých příčin; skupina tří sloupců daleko jistěji udrží desku \ rovno- 

 váze stálé, než jediný, jim rovný), jednak je tím umožněn vzrůst 

 nový. I jest tu možnost dvojí, ve skutečnosti se vskutku naskytu- 

 jící: buď nová individua se oddělí a opakuje se život starý, nebo 

 zůstanou při sobě a několikerým rozmnožením povstává nový celek, 

 vyšší organismus. Chci mluviti všeobecně o obou říších ústrojen- 

 stva, rostlinstva i živočišstva, z nichž druhá kategorie vyznačuje se 



*) Protista nazval Arnošt Haeckel živé tvory, jež nelze ani od zvířectva 

 ani od rostlinstva odděliti, neboť mají znaky obou; jsou to organismy velmi 

 jednoduché, jednobuněčné a bývají nyni častčji čitány k rostlinstvu. Mnozí 

 badatelé považují je za předky obou říší organických. Sem náležejí Myceto- 

 zoa — hlenky, Diatomaceae — rozsívky, skládající většinou t. ř. infusoriovou 

 hlinku svými křemitými schránkami; a Schizomycetes, obecně zvané bakterie, 

 tvořící hlavní kohortu mezi jednak obávanými, jednak předůležitými mikroby. 

 Buňka, základní element organismu, jest rozlišena vždy ve polotekuté plasma, 

 hlavní obsah a hutnější jádro -- nucleus, které dle všeho má velikou důle- 

 žitost při rozplozování; blána, která u rostlinných buněk skoro nikdy neschází, 

 u živočišných zhusta se nevyskytuje i nenáleží ku podstatě buňkv.' 



