55 



do Bayreuthu, kde pilně a s úspěchem vystudoval gymnasium 

 Patrně příliš mnoho skutečné intimnosti rodinné nezažil. Od r. 1826. 

 do roku 1839 slyší, leč se značnými přerývkami, přednášky uni- 

 versitní v Berlíně, Erlangách, Královci o klassické filologii, hi- 

 storii, filosofii, náboženství, a mezi professory jeho jsou mužové 

 vynikající, jako Hegel, Michelet, Schleiermacher, Bockh, Carl Ritter, 

 Lachmann. Zkoušky neposkytly mu ovoce, jehož očekával po tak 

 obsáhlých studiích: nedosáhl ani doktorátu filosofie, ani oprávně- 

 nosti učiti na středních školách. Jeho první sňatek s Anežkou 

 Burtzovou, jenž za rok byl smrtí její přerušen, nemá významu. 

 Schmidt, nemoha se obrátiti na ústav státní, vyhledal si místo na 

 vyšším dívčím ústavě Mme. Gropiusové, kdež od podzimu 1839 

 působil klidně pět let a dobrovolně, aby po vydání svého díla 

 »Der Einzige*, měl volné ruce, od tohoto povolání upustil. 



Do let čtyřicátých spadá po výtce jeho literární činnost: 

 počíná články, uveřejňovanými v Marxově »Rheinische Zeitung«, 

 korrespondencí v »Leipziger AUgemeine Zeitung«, příspěvky 

 v » prvním a jediném* svazku Buhlovy »Berliner Monatschrift*. 

 Delší z těchto článků jsou zajímavý tím, že jednak jsou průpravou 

 a jaksi prvními náčrtky jeho hlavního díla »Der Einzige*, jednak 

 v nejedné věci je doplňují. Články ty již jsou podepsány pseu- 

 donymem Max Stirncr neb šifrou M., a tituly nejdůležitějších, jako: 

 »Das unvvahre Prinzip unserer Erziehung oder der Humanismus 

 und Realismus*, »Kunst und Religion*, »Einiges Vorláufige Uber 

 den Liebesstaat« nám ukazují, čím se Stirner tou dobou zaměst- 

 nával. V době té se seznámil Stirner, zajisté v kruhu » Volných*, 

 s Marií Dáhnhardtovou, tenkrát ještě bujnou, as čtyřiadvacetiletou, 

 dle pojmů doby » emancipovanou «, intelligentní dívkou, jež se 

 r. 1843 stala jeho chotí. Sňatek byl církevním úřadem zpečetěn, 

 třeba že ani novomanželé, ani svědkové, Br. Bauer a Buhl, nebyli 

 v nábožensky povznesené náladě, a třeba že za snubní prsteny sloužily 

 z nouze mosazné kroužky liauerova sáčku. Po sňatku manželé 

 vedli klidný, nenápadný a z počátku spokojený život jako dříve, 

 zvláště pokud několik tisíc tolarů majetku Marie Dáhnhardtové jim 

 bczstarostnost zajišťovalo. To byla doba jistě nejšťastnější v životě 

 Stirnerově, a lesku dodal jí v r. 1844 vyšlý spis >Der líinzige 

 und sein liigcnthmwu který vydán byl proslulým lipským nakla- 

 datelstvím O. Wiganda a nesl věnování: »Meinem I.iebchen — 

 Marie Dřlhnhardt*. 



Kniha vzbudila velkou pozornost a byla původně zabavena, 

 ale konfiskace záhy zrušena, protože prý spis »je příliš absurdní, 

 aby mohl býti nebezpečný*. Posuzovatelům své knihy, mezi nimiž 

 jest též filosof Feuerbach a pozdější historik filosofie, tehdy mla- 

 dičký student. Kuno Fischer, za kritiku -Volných* mluvící hlas 

 Szeligův, mluvčí socialistů Moses Hes.s, paní Bettina v. Arnim, 



