()0 



nutiti, nýl)!/. jen prositi. Wro nenířižc býti od mravných svržen 

 pro posvátnost vládce, ale když padne, je to triumf mravnosti. Oč 

 je panství mravnosti lepší než vláda nízkých choutek tělesných ? 

 Mamon na zemi a Bůh na nebi vyžadují stejný stupeň sebezapírání. 

 Na těch všech nás ovládajících ideách a citech není nic našeho, 

 všechny jsou nám dány z vnějška: docela jinak prý city egoistické, 

 které vnějškem v nás jsou jen vzbuzeny. Ovšem celé vychování 

 hledí do mládeže vpraviti jen co nejvíce » vznešených citů<, a do- 

 spělá je, když žvatlá jako staří. 



Křesťanství i s filosofií dává Stirner čestný titul Mongolství, 

 kdežto starověk je prý Negerství. Je to pořád konservatismus, 

 základ křesťanství i^edovede podvrátiti, jen reformuje staré. Kypí 

 nesmiřitelnou záští proti nebi a přece buduje denně nová nebe: 

 nebe Židů roztříští nebe Řeků, nebe křesťanů nebe Židů. Toto 

 Mongolství se jeví v úplné bezprávnosti smyslnosti, v nesmy.slnosti 

 a nepřirozenosti. V.šechno svaté nás připravuje o zmužilo.st, činí 

 nás pokornými: a přece není nic sváto samo sebou, nýbrž mým 

 uznáním, svědomím. Strach před něčím připouští ještě osvobození 

 lstí, snad i mocí, úcta vylučuje všechen odpor, jest vnitřní a pro- 

 niká zcela člověka. Duch, aby měl vládu neomezenou, po-stuluje 

 pro sebe nesmrtelnost. 



Ale tato celá služba ideám jest v podstatě zas jen egoismus: 

 kdo jen jednu panující vášeň mají, pečují jen o jedno ukojení, 

 ale to tím horlivěji, vzdávají se mu. Egoistické jest jejich celé 

 konání a žití, ale je to jednostranný, nerozhodný, předpojatý ego- 

 ismus: je to posedlost. Společnost trestá zloděje ne proto, že jí 

 přímo škodí, nýbrž jen proto, že je zločincem a zločinnost se ne- 

 srovnává s posvátným jí pojmem člověka. Veliká massa nedovede 

 býti důsledně ideální, i provádí to jako většina křesťanů s nábo- 

 ženstvím: egoismus ve všední den, ideální interess ve svátek. 



Ve středověku chtěli pravdu pochopiti prostým vědomím, 

 Luther dokázal, že pro ni třeba jest organu, že je pravda jen pro 

 myslícího člověka. Hned Cartesius svým skepticismem a výrokem 

 cogito, ergo sum, ukazuje, že totéž je principem novější filosofie, 

 existuje jen rozumné, jen duch. Tak mění se hierarchie středověku 

 v jinou, nyní je hierarchií vláda myšlének, vláda ducha. A kdo 

 jsou kněží této víry } Vzdělanci, filosofové. Ale filosofem nelze 

 nazvati toho, kdo má více otevřené oči pro věci světa, jasný, ne- 

 zaslepený zrak, správný úsudek o světě, avšak ve světě jen svět, 

 v předmětech jen předměty, vůbec všecko prosaicky vidí, jak to 

 jest, nýbrž filosof jest toliko ten, kdo ve světě nebe, v zemském 

 nadzemské, ve světském — božské vidí, ukazuje nebo dokazuje. 

 Proto Stirnerovi empirická filosofie anglická, Baconova, Hobbesova, 

 Lockova, Humeova není vlastní filosofií. Německá filosofie vidí 

 život jen v poznávání; to vede ku pouhé abstrakci života, říši 

 ducha. 



