73 



vývoje národních i politických celků metafysické pojetí nedosti 

 jasný názor poskytovalo, rád sáhl po přírodovědeckém, daleko jas- 

 nějším a z konkrétních fakt vycházejícím výkladu evoluce, přijav 

 zároveň jako nutný doplněk svého bádání o prvních dějích lidstva 

 výzkumy, které ne jeho, nýbrž geologickou a palaentologickou me- 

 thodou mohly býti zpracovány. A jakmile tyto theoretické vědy 

 vstoupily ve svazek s biologií, postupovala aplikace její hlouběji 

 ku životním otázkám člověka. Ethika, která vždycky v nesnázích 

 se ocitá při stanovení nejvyšších principů, pokusila se o osvěžení 

 svých systémů a přijala za základ bytost lidskou, jak ji biologie 

 i psychologie líčí, a za novou devisu přírodovědecký evolucionismus. 

 Sociologie, jež se právě v době největšího vzmachu biologie teprve 

 řádně ustavovala, podlehla jejímu vlivu tím více, a valná část jejích 

 vynikajících zástupců vidí v sociálním celku úplnou analogii orga- 

 nismu, přinášejíc skoro nezměněné zákony pro organické indivi- 

 dium platící na život a vývoj společnosti. Přirozeně výchova, jejíž 

 theorie na vědách právě zmíněných spočívá, musila se přikloniti 

 ku směru evolucionistickému, a jesthže v^e školách konkrétně da- 

 leko jeho vliv se dosud nejeví, jest příčinou toho nesnáz zříci se 

 dávných tradic a vychovávati tak, aby byla škola pro mládež a 

 ne mládež pro školu. Literatura se naplnila biologií; a že nepod- 

 lehla vlivu jejímu jen pasivně a mimovolně, svědčí heslo natura- 

 lismu, ke kterému se s chloubou přihlásil vynikající a mohutný 

 směr umělecký, otevřeně přiznávaje, že chce podati přírodopis člo- 

 věka. A zároveň se veliká slova » evoluce*, » přirozený výběr «, 

 > základní zákon biogenetický*, stala oblíbenými hesly vřavy ve- 

 řejného života, jimi potírán jest komunismus od individualismu, 

 buržoasie od sociální demokracie, jimi se hlásá zároveň rovnost 

 lidí i právo silnějšího, všeobecná láska i boj všech proti všem, 

 jimi se plaidujc l)ro prudké převraty i pro udržení ' [)řirozeného« 

 běhu věcí; základní theorie biologická, nauka vývojová, má všude 

 zastance i protivníky, ale přejíti přes ni ku dennímu pořádku je 

 nemí)žno. — Dva kroky stačily k dosažení této důležito.sti: nejdříve 

 Darwin vysU)vil formuli vysvětlující jednotně vznik organického 

 tvorstva, a j)ak horlivý stoupenec dořekl, co mistr napověděl: po- 

 .stavil člověka do celé té vývojové řady. Haeckelovo tvrzení o pů- 

 vodu člověka z opice, ač vědecky jen nutná konsek věnce Darwi- 

 nc)vského evolucionismu, anglickým badatelem pak obšírně 

 zdůvodněná, mělo obrovský význam jako válečné heslo: vystou- 

 pení ohnivého německého přírodozpytce ukázalo, že nejde tu jen 

 o přesně vědecký problém, nýbrž že dotýká se tu bádání samých 

 kořenů naší vlastní bytosti, že zpřevracují se ethické, sociální i ná- 

 boženské př(ídstavy, na kterých spočívalo celé naše pojímání sebe 

 samých. Kdo myslili, že nový přírodopis dá se smířiti se starým 

 názorem světovým, viděli, že nutno se rozhodnouti mezi jedním 

 i druhým nesmiřitelným protivníkem. Kruhy nevědecké teprve ted 



i 



