75 



chopení jeho díla.*) Základní ton celé jeho duševní nálady je 

 estheticismus. Ten na nás zírá jasně nejen ze stkvostných kreseb 

 v jeho četných obrazových dílech, nejen z vlastních krajinářských 

 akvarelů, kterými ozdobil svůj byt, netoHko ze záliby v krásných 

 formách Radiolarií a Coelenteratů, ne pouze ze sytých barvitých 

 líčení krajinné dekorace v listech z indických tropů, nýbrž zvláště 

 z jeho snahy, celý svět uzavříti v jeden harmonický systém, mo- 

 nismus. Proto jako zářný idol vznáší se mu před zrakem největší 

 kulturní heros Německa, celé lidské myšlení svým geniem objí- 

 mající Cjoethe, jehož stopy a památky skrývají se ve všech koutech 

 maloměstského působiště Haeckelova, Jeny. V poesii Goethově 

 znějí struny nejrůznější, a tak závěrečný akkord Fausta vyznívá 

 v kadenci vykoupení, kadenci docela jinou, než je přiměřena 

 komposicím evolucionismu, ale hlavní thema, které se vine celou 

 symfonií jeho tvorby, jest přece jen naturalistický pantheismus. 

 Haeckel jako pravý Němec 19. století pro vše nachází >'ein Goethe- 

 \vort«, citáty z Goetha počínají i končí kapitoly a celé knihy, a to 

 nejen populární, více filosofující, nýbrž i základní dílo jeho pro 

 rekonstrukci vědecké biologie »Generelle Morphologic«. Jej staví 

 po bok Lamarckovi vedle Darwina mezi budovateli evoluční 

 iheorie, a věnoval srovnání těchto tří zvláštní studií, i cení ne- 

 obyčejně vysoko Goethovy názory o organické přírodě. Dědičné 

 disposici dal by se snad přičísti zajímavý rys povahy Haeckelovy, 

 snaha po systematické, ba až schematické jasnosti a přehlednosti, 

 jejíž význačný produkt jsou četné, Maeckelem konstruované rodo- 

 kmeny, a »tcktologické, promorfologické, ontogenetické these« 

 v »Generelle Morphologie*, skoro dojmem paragrafů nějakého zá- 

 konníka působící. BOlsche, životopisec jeho přikládá tento rys 

 dávné právnické tradici jeho rodiny. Konečně je Haeckel úplně 

 venkovan, jako srostlý se svou » vesnickou universitou < Jenskou, 

 v celé své logické stavbě a hlubokém enthusiasmu optimista, až 

 do pozdních let mladistvě svěží, a vždy, čímž jediné chce se 

 chlubiti, poctivý pracovník. To ukázalo se zřejmě v jeho roz- 

 porech s velkoměstskou Berlínskou (jiozdější) biologií, s bývalým 

 učitelem Virchowem, který přes čiře mechani.stický názor o orga- 

 nickém životě nezdráhal se kompromisu s vládnoucím státem 

 a oficielní církví, jmenovitě pak s elegantním, ale chladným, di- 

 plomatických uskoků se ncštítícím du Bois Reymondem, kterého 

 později vůbec jen » Berlínský rhetor* nazývá, sám od něho čestný 

 titul »Jenského proroka < obdržev. 



Mladý přírodopisec vyšed ze střední školy lnul vším zájmem 

 svým k botanice, i upoutal jej k sobě proslulý Schleiden, zakla- 

 datel buněčné theorie pro říši rostlinnou. On vynikal tím rysem 



•) Životopis Haeckelův, v němž osvčtluje jeho význam a vývoj jeho 

 názorů, podal W. Bólsche 1900 v Diercksovč sbírce biografií Manner der Zeit. 



