K(> 



Caiilri]),-!, \/,iii-icin >l<(ir() nřjalcé kapradinř -<■ Mizící; ]<(: i \ nn^í 

 domácí tlořc niáinc nTk ti ■!-('■ t;ikov(' řasy a /\iá-ii' velikou skui)inu 

 ni/ších luil), rozmaniivcli to plí-ní. Proti odděloxání iťcliio od hul) 

 v\>>íc-li. mnohobuněčných, s nimiž je pojí ])í-cchodné t\;uy, bude 

 každý botanik se vzpírati. Ostatně Haeckcl líni, že pozdčji ro/.lišil 

 ve svých Protistech Protophyta a Protozoa, prvorostliny a ])rvo/ví- 

 řata, učinil sám uznáv.ání této třetí zvláštní říše celkem illusorním. 

 .Mimochodem vyskytl se nám Hacckelovský termin plastida. 

 V dobách, kdy »Generelle Morphologie« byla psána, bylo jádro 

 již pokládáno za veledůležitou_ část buňky, nicméně popisovány 

 četné nízké organismy jako bezjadrné. Tyto nazývá Haeckcl vše- 

 obecně monery, a proti buňkám jádrem opatřeným cytody; název 

 plastida zahrnuje cytody i buňky. Z dxi.stence bezjaderných nioner 

 činil Ilacckel daleké a důležité dedukce: v nich nejsou ješté roz- 

 děleny funkce jádra a plasmatu, jsou to nejprimitivnější f)rganismy, 

 kterým podobné povstaly praplozením. Když později zdokonalenou 

 mikroskopickou technikou i v domnělých moncrách jádra l)yla 

 objevována, tak že nyní jen maličko forem se udáxá, u nichž jádro 

 buněčné spatřeno nebylo, viklaly se faktické základy této tlieorie. 

 Někteří přírodopisci dokonce dopustili se toho povážlivého kroku, 

 že prohlaštijíce jádro za nutnou součást živé buňky, která posléze 

 všude prý bude nalezena, a popírajíce tím Haeckelovy monery, 

 zároveň s Haeckelem přijímají archigonii, která bez vzniku Ixzja- 

 derných cytod těžko se dá mysliti. V třetím oddílu »Generelle 

 Tectologie oder allgemeine Structurlehre der Organismen« stanoví 

 se některé důležité pojmy o sestrojení těla živočišného. I\ozezná\á 

 se šest stupňů individuahty morfologické: plastida. organ, antimer, 

 metamer, osoba (prosopon) a kmen (cormus), z nichž každý vy.-ší 

 skládá se aspoň ze dvou nižších. Dobře lze toto složení pozoro- 

 vati na zvířatech zevně článkovaných, na př. hmyzu: brouk sám 

 je osoba, skládá se z článků za sebou jdoucích, metamerů. Ty mají 

 různou podobu a různé funkce, ale původně a u nižších členovců 

 neb dokonce u předků jejich červů jsou velmi podobně organi- 

 sovány: u stonožek a nižších korýšů má každý článek artikulované 

 přívěsky, nohy, a uvnitř má svou zauzlinu nervovou, u některých 

 červů kroužkovitých dokonce i vyměšovací, dýchací, ba dílem 

 i pohlavní orgány v článcích za sebou sledujících se opakují. — 

 U obratlovců jest článkování vnitřní a proto těžko poznatelné; ale 

 srovnávací anatomie nás poučuje, že s metamerickým uspořádáním 

 páteře z řady obratlů souvisí analogické, ale vývojem velice zaple- 

 tené ustrojení nervové soustavy, svalstva, a že též soustava oběhu 

 krevního z části má původ svůj v obloucích žaberních, ve větším 

 počtu stejnoměrně sebe sledujících a se opakujících. Každý z těles- 

 ných metamerů čili segmentů jest opětně složen ze dvou polovic, 

 zcela souměrně uložených, shodných jako předmět a zrcadlový 

 obraz: ty slují dle Haeckela antimery. U jiných typů zvířecích 



