81 



skládá se metamer z několika antimerů: u ostnokožců z pěti, 

 11 medus, korálů a jiných láčkovců z 5, 6 neb 8, čímž podmíněna 

 jťst i paprsčitá souměrnost těla. Každý antimcr obsahuje zase různé 

 ústroje čili orgány, složené z elementárních organismů, buněk. Čle- 

 novec, obratlovec vyvíjí se od buňky všemi stupni individuality 

 až k osobě, jiná zvířata, jako nižší červi, zůstávají státi na nižším 

 stupni metameru neb jen antimerů. 



Naopak korali, trubýši i zvířata jiných tříd živočišných pře- 

 kročují stupeň osoby, i spojují se ve vyšší individuum šestého 

 stupně, kmen čili cormus: takovými jsou » keře « korálové, plovoucí 

 kolonie < Siphonophorů. Totéž pojetí platí pro rostlinstvo, kde 

 relativní pojímání individuality již velkým morfologům, Braunovi a 

 jiným, již před Haeckelem bylo obvyklé: stromy a většina ostat- 

 ních květných rostlin dostupuje tu v dokonalém vývoji šestého 

 stupně individuality, kmene čili cormu, jehož název odtud vzat,, 

 osobě živočišné odpovídá jednoduchá větev nebo květ. 



Vnějšími formami se zabývá »promorfologie organismů- . 



Ilaeckel, aby ukázal, že tytéž geometrické zákony platí pro tvary 

 živé i neživé hmoty, podává tu úplný pendant k anorganické krystallo- 

 grafii: i nejpravidelnějších 5 mnohostěnů shledal, a to právě mezi mří- 

 žovci, stavěnými od předchůdců jeho do kmene »Amorphozoí« t. j. 

 beztvarných zvířat. Podobně jako krystallografie nenáleží právě ku 

 nejzábavnějším naukám, tak ani Haeckelův popis 40 typů promor- 

 jblogické symmetrie, opatřených vesměs novými, podivuhodně se- 

 strojenými řeckými jmény neuvedl v nadšení čtoucí přírodopisce; 

 ale nehledíc k této odstrašující terminologii stala se promorfologie 

 důležitou částí pozdějších všeobecných zoologií. Ve větší míře platí 

 to o tektologii, jíž nově zavedené pojmy metameru a antimerů 

 umožnily přesnější vyjadřování a tím i myšlení o mnohých vzta- 

 zích celkové organisace živočišné. Nezřídka tektologie a promor- 

 tV)logie, vskutku úzce spolu souvislé, podávají se v jedné nauce 



o architektuře těla živočišného <'. 



Druhý díl jest věnován všeobecnému vývojezpytu. Úvodem 

 jemu jest genealogie organického tvorstva, schematicky osvětlená 

 několika tabulemi rodokmenů. Jak souvisejí tyto rodokmenv 

 s tím, co se potud nazývalo vývojezpytem, objasňuje následující 

 pojednání. Jest totiž vývoj dvojí: vývoj individua z jediné 

 buňky, ontogenie, a vývoj veškerého jeho příbuzenstva z nej- 

 nižšího předka, fylogenie. Že druhý vývoj existuje, dokázala 

 teprve proti dogmatu stálosti .stvořených druhů dcscendenční 

 theoric. Obojí tento vývoj spjat jest pevným zákonem, jejž Haeckel 

 určitě formuloval a základním zákonem biogeiK ti( kým nazval: 

 vývoj individua opakuje ve více ménč skrácené a pozměněné 

 fornK vývoj všech předků. Ve všeobecné ontogenii (všeobec- 

 nější výraz než embryologic, která značí vlastně jen vývoj orga- 



rhrodor.1 Nuváko Stati yybrané. 5 



