8ň 



přiznává, že necítí k dílu takovému již dostatečných sil, a že blížící 

 se stáří nabádá pětašedesátiletého muže, aby dílo svého života 

 zakončil. A tak podává místo dokonalého celku řadu skizz velmi 

 nestejné, jak sám dí, ceny. Tuším však, že tento více essayistický 

 charakter knihy přispěl ku rozšíření jejímu mezi širším obecenstvem, 

 než by jistě u/ ná/.ev systému filosofického zastrašil. Spis »Die 

 • eltráthsel :< dojde asi téže popularity, jíž honosí se nyní »Na- 

 turliche Sch6pfungsgeschichte« : již v minulém roce, v době devíti 

 měsíců vydán byl devátý tisíc jeho. A nejen Čten byl, nýbrž 

 i mnoho o něm uvažováno; kromě kritických posudků vědeckých 

 i jiných časopisů hned několik brožur, i větších spisů, dílem proti 

 jeho vývodům, dílem ve prospěch jich bylo napsáno.*) Nevážíce 

 se na postup dvaceti kapitol čiU »monistických studií «, rozdělených 

 po čtyřech oddílech, anthropologickém, psychologickém, kosmo- 

 logickém a theologickém, vynasnažíme se zachytiti směr a význam 

 Haeckelovy monistické filosofie v celku. 



Haeckelova filosofie dokumentuje nám nutnou potřebu jedno- 

 tícího názoru světového. Přečetné pokusy se staly o něj, a skoro 

 všecky vyzněly nábožensky. Potřebujeme něco podobného, jako 

 byla myšlenková jednota středověká. Ale nové náboženství musí 

 býti jiné, a jeho zbudování bude ještě těžší než založení křesťanství: 

 jde o to .sjednotiti myslící lidstvo ne dogmatem, nýbrž svobodným 

 myšlením, ne věrou, nýbrž pravdou, to jest hledáním pravdy. Jde 

 o to, je-li tu nová centrální myšlénka, zda jest vůbec života 

 schopna, zda je.st již dosti vypracována, aby se mohla lidstvu 

 předložiti, a je-li lidstvo pro ni zralé. Od dob Platonových chtělo 

 býti lidstvo vysvobozeno, vykoupení je ústřední idea skoro všech 

 nejvyš.ších snah, od morálních i mystických filosofií pozdního 

 starověku ])r( s kí( sfanství až do dialektiky Hegelovců a pessimismu 



*i Riclianl Himii^siKUild : Kinst Hacckcl, der monistischc IMiilosoph«, 

 uvažuje moni.smus se stanoviska Kantovského kriticismu. 



A. Hlicdner: > l'nd die .Schule verlanj^a auch das Wort* jest odpověď 

 sr stanoviska paedatíOfíiky a dokumentuje vuhcr snahu Haeckela označiti 

 jako nebezpečného buřiče proti dosavadním osvědčeným názorům. 



trieiiňili l.oofs ^Anti-llaeckel stíhá hrul)ou neznalost déjin křesťanství, 

 kterou poslední kapitoly >\\\ItrathseI < projevují, i nes[»rávnost lítokfi. jež 

 z této nevčdomosti vycházejí. 



Riíd. Sfcinrr »Hae<kel und scinc Gcgner* je nadšená obrana moni- 

 stiťkcho stanoviska Haeckelova, jež dle něho jediné jest oprávněno pro 

 přírodní vědy, kdežto dualismu.s není prý než zakukUmá theolo<jic. 



7. Haunianti *llacckels Wcltriithsél nach ihrcn starken und schvvachen 

 .Striten* operuje proti Haeckciovi námitkami moderních včd a filosofie, uznávaje 

 i cenné stránky jeho díla. 



A. Michelitsch »Haeckelismus und Darwinisnuis je katolická odpověď 

 ila '^ Weltrcithsel«, vyzbrojená sice vědeckými daty, ale scholastický dogma- 

 tismus a nepoch»)pení vědeckého myšlení téměř na odiv stavící. 



Z časopiseckých posudkíi nejdíiležitější jest odiiiitavá kritika / tuilsenova 

 v -Preussische JahrbUcher*. 



