93 



není kausalním. Můžeme však jednoduchou úvahou se poučiti, že 

 zákon takto stanovený by nevyčerpával vší souvislosti v přírodě. 

 Vřídle síly jako příčiny dějů, již zveme energií, nutno rozeznávati 

 i sílu jako vlastnost. Tak jest tíže vlastností těl, která padají 

 k zemi, ale příčina pádu jest ener^fie, která dána byla jim vy- 

 zdvižením. 



Sklo se elektrisuje třením, vydáním energie; ale vlastností 

 skla jest, že elektřinu podržuje. Vlastnost trvá na předmětu, a pů- 

 -sobí, že energie se projevuje v určité formě. Tráva jest zelená, ale 

 tuto vlastnost pozorujeme jen, je-li osvětlena. Krystal vápence nebo 

 křemene jest stále dvojlomný, ale projevuje tu vlastnost jen za 

 působení energie světelné. Vůbec jest vlastnost jakási stálá schop- 

 nost čili možnost. 



Pro vlastnosti neplatí » mechanická* kausalita, kde příčina 

 rovná se účinku (je to jen jiný výraz pro zachování energie), a 

 přece jest mezi nimi stálá, tedy příčinná souvislost: tak souvisejí 

 tysikální vlastnosti krystalů s vnějším tvarem, tento opět jest ve 

 spojení s jejich chemickou konstitucí, tepelná i elektrická sou- 

 vislost mají určité vztahy ku kovovému a nekovovému vidu prvků, 

 v řadách organických sloučenin stoupá bod varu s určitým pří- 

 růstkem v chemickém složení atd. Některé z těciito vztahů dají se 

 dokonce mathematicky vyjádřiti, ale mechanická kausalita to není. 

 Sem náležejí i procesy vybavení, kde nepatrný popud může způ- 

 sobiti libovolně veliký účinek. Stisknutím tlačítka elektrického mů- 

 žeme rozsvítiti množství elektrických lamp; tlak prstu působí jen do- 

 tknutí dvou kovových plošek, mechanickou příčinou světla je energie 

 dynamoelektrického stroje, ale souvislost mezi oběma ději jest zřejmá; 

 zde předpokládá účelné zařízení člověka, jinde třeba předpokládati 

 neznámé nám vlastnosti předmětů, mezi nimiž takové spojení exi- 

 stuje. Tak jest to u přečetných zjevů organického života. Tyto 

 vlastnosti jsou nový pojem, jejž by měla monistická filosofie s hmo- 

 tou a materií sjednotiti. Haeckel jich úplně opominul, a bylo by 

 mu jistě nemožno, odvoditi je z hmoty v pohybu, což na konec 

 jeho substance jest; spíše by bylo možno je vysvětliti ze vztahů 

 různých energií, které i hmotu, jak jsme seznali, nám|mohou nahraditi; 

 pak by byla energie jediným principem, ale nutná tady mnohost 

 energií by monismus takový silné zabarvovala pluralisticky. 



Z podaného právě rozboru vysvítá, že kosmologické základy 

 I laeckelova monismu jsou nepřesné a neúplné; hlubší a moder- 

 nější i)Ochoi)ení věd fysikálních by zajisté přispělo ku odstranění 

 mnohých omylů, přes to však nemůže fysika naší doby poskytnouti 

 jasných, určitých a nesporných pojmů o povaze anorganického 

 světa. Pro systém deduktivní filosofie by takovým přiznáním bylo 

 vše ztraceno; induktivní filosofie, vyrůstající z exaktních věd, ne- 

 musí se tu vzdávati. Vždyť ta nechce říci absolutní věčnou pravdu, 



I 



