že neobsahují rostliny a zvířata žádný prvek, který by nerostné 

 přírodě scházel, bylo již od počátků chemie jisto. Jinak bylo se 

 sloučeninami. Za mládí Haeckelova vyznívaly, zvláště mezi neche- 

 mikv, ještě ohlasy představ Liebigových, že organické látky* 

 mohou býti vytvořeny jen v živém těle, i byla vydatným argu- 

 mentem proti takovému vitalismu synthesa několika organických 

 látek, zejména močoviny (již 1828 Wohlerem provedená). Ted 

 dovedenu' z cistř nerostného materiálu vyrobiti úžasné množství 

 organických látek, již i uhlohydráty si počínáme skládati, a čeká 

 jen už řada materialistických biologů na hodinu, kdy chemik jim 

 I)ře(lloží uměle připravenou bílkovinu a dá jim tak do ruky živou 

 hmotu. Chemikovi bude třeba nejspíše několika desítiletí analytické 

 práce, aby nadmíru složitou konstituci látek bílkovitých poznal, 

 jíak nebude daleko ku synthetickému jejich připravení. 



Ale živá hmota tu pořád nebude. Neníť valná část bílkovin 

 s aktivním tělem organickým ve větší spojitosti, než škrobová zrna 

 do zásoby ukládaná, nebo anorganické soli, ve šťávách rozpuštěné. 

 Ale kdyby se nám podařilo všecko ve zkoumavce a křivuli vy- 

 robiti, co chemická analyse v buňce najíti může, kdybychom oné 

 podivuhodné směsi rozmanitých látek, která sluje plasma, dali 

 všechny ty struktury, které histologie pod drobnohledem objevila, 

 l)ude živá hmota ])ořád ještě problém. Sestrojiti mrt\ého člověka 

 je snáze m\>littlno, než upraviti živou bakterii. 



Syni neznáme vskutku žádného rozdílu podstatného mezi 

 hmotou anorganickou a mrtvou hmotou organickou; všechny dů- 

 kazy, kterými I latxkel stejnost obou tu dovozoval, a zvláště jeho 

 uhlíková theorie< i koUoidalní stav organických těl, kterým četné 

 rúzno.sti čiře chemickým a fysikálním objasněním se vyrovnávají, 

 mohou stále, až na několik speciálních korrektur, jako platné a 

 přesné býti uváděny. Ba vznik i)rvní bílkovinné hmoty, který 

 Ilaeckelovi zdál se býti podstatnou částí archigonie, můžeme, zcela 

 \ jeho prosj)ěch posunouti mezi zjevy anorganické. Pravda jest 

 také, že děje v organismu živém nevymykají se ani zákonům 

 fysikálním. 



Pokusy, které s náležitou přesností byl) vykonány, ukázaly, 

 že i pro živé tělo naprosto platí zákon zachování energie, a nebylo 

 možno energii z něho získati v nějaké nové formě, l\ sic e anorga- 

 nické dosud neznámé. í^o uvedení těchto fakt m.ilo bude těch, 

 ktiří by Ilaeckelovi nepřisvědčili v tvrzení, /( v oiganismu není 

 nic jiného, než co fysika a chemie v mrtvé hmotě vypozorovaly, 

 nebrání-li jiné snad nějaké dogma slyšeti řeč |)oznané skutečnosti. 

 A přece v té logice jest chyba. Jsou dvě vlastnosti, jimiž princi- 

 pielně se liší živé tvorstvo od mrtvého: výživa a dráždivost. Ty 

 dva zjevy, které můžeme viděti už u nejnižšího prvoka, Amoeb\ , 

 nepatrného kousku plasmatu, platí pro veškeré rostlinstvo i zví- 



rhcuilor.i Novákii Stali vyhrané. 7 



