99 



býti zachovány přirozeným výběrem; ač tím tvrzením nijak ne- 

 ustupiije od mechanistického kausalismu, hlásá dogma všemohou- 

 cnosti přirozeného výběru. Proti těmto biologům může se s úspě- 

 chem obrátiti nauka Haeckelem původně proti protivníkům Dar- 

 vvinismu ustavená, dysteleologie. Slovo to vypadá čiře noéticky, 

 znamenajíc do slova bezúčelnost; pojednává ten oddíl vědy o ústro- 

 jích bez výkonu, obyčejně zakrnělých, a někdy i organismu přímo 

 íkodlivých. Takovými jsou zakrnělá křídla četných ptáků a hmyzů, 

 -U pé oči většiny obyvatelů jeskyní a hlubin mořských, neplodné 

 tyčinky a semenníky nejrůznějších rostlin; příkladem nebezpečného 

 ústroje je červovitý přívěsek slepého střeva, jehož zánět bývá dosti 

 častý a smrtonosný. Ostatně každý takový ústroj, který výkonu 

 ])Ozbyl během kmenového vývoje, jest nepřímo škodlivý organismu 

 tím, že jest zbytečně živen. Tedy teleologie v přírodopisu živých 

 bytostí není potřeba, a v extremní důslednosti jest nemožná. Proti 

 líaeckelovi však sluší uvésti, že kausalita není totožná s mechanis- 

 mem; mechanická kausalita, jak již podotčeno, vyžaduje, aby pří- 

 čina byla rovna účinku, kausalita vůbec jen, aby každý účinek 

 měl příčinu. Tuším ani ve fysice a chemii nelze vystačiti s me- 

 chanismem, tím méně možno jest to v biologii. Chyba hlavní vězí 

 u Ilaeckela vla.stně v terminu; jak počne věcně uvažovati, zachází 

 - fysiologickými funkcemi dědění a přizpůsobení*, čirými to 

 vlastnostmi organismů, zcela správně dle zákonů všeobecné kausa- 

 lity. Vším právem tvrdí (Gen. Morph. VI., str. 6.), že z těchto dvou 

 funkcí dá se jednotně celá organická morfologie vyvoditi. Možno 

 ten problém ještě poněkud všeobecněji stylisovati. Základní vlast- 

 no.sti organismu jsou výživa a dráždivost. Výživa způsobuje vzrůst*) 

 dráždivost řídí změny tvaru a výkonu vzhledem ku vnějším po- 

 pudům. Na úkazy vzrůstu dá se uvésti i rozmnožování, spojení 

 potomstva se obráží v dědičnosti vlastností. Ale vlastnosti samy 

 mají za příčinu přizpůsobení; ba i výživa předpokládá dráždivost, 

 která se jeví vybíráním potravy a přeměňováním jejím v tělo 

 organismu, čili assimilací. Obě funkce, výživa i dráždivost, spolu- 

 působí neustále, a není téměř možno jednu bez druhé si mysliti. 

 Myní nutno jest si mysliti, že různými vnějšími popudy povstávají 

 \ živé hmotě, jiůvodně stejnotvárné, různé změny, na mechanické 

 podráždění odpovídá stahováním, na světelné snad chemicky a p., 

 i uzříme, že tak mohou se vyvinouti počátky rozmanitých ústrojů. 



*i .Nčkdy se mylné tvrdl, jak i Haeckcl kdysi činil, iv vzrůst krystallů 

 )<; analogický vzrůstu organismu, "Zviřecí krystallisaci^. Prý i vybíráni mate- 

 riálu tu jest: uvádí se Rcylův pokus, v nčmž z roztoku dusičnanu draselna- 

 tého a síranu sodnatíího vykrystallujc vždy ta z obou soli. jejíž krystall do 

 roztoku hodíme. Ale potrava organismů je v podstatč chemicky jiná, než je- 

 jich činníist (u rostlin dokonc*' neorganická); nikdo dosud nevidčl, že by 

 rostl krystall dusičnanu drasclnatc^ho z roztoku uhličitanu ammonatého a 

 chloridu draselnatého, ač v n«'-m jsou všechny jeho prvky, draslík, kyslík 

 i dusík. 



7* 



