10() 



rickém významu a vývoji křesťanství. Povrchnímu liberálovi přeci 

 několika desítiletími stačilo říci >temný středověk* k odsouzení 

 celého tisíciletí dějinného vývoje; ale jmrodozjiytec měl by při 

 nejmenším zůstati věren své evoluční theorii. Středověký názor 

 světový byl úplně přiměřen stavu středověkého lidstva v Evropě, 

 přiměřenější nrž ji st kterákoli soustava filosofická nám, neboř 

 tato nedovede ná^ sjtdnotiti a všechno naše myšlení nésti, jako 

 t(» vykonal diien i.il^ dlouhou dobu. A kdyby proti moderním 

 názorům byly středověké sebe nedokonalejší, nel)ylo by možno 

 je odsoutiti ; byly takřka nutnými orgány ideálníhí) ortranismu 

 lidstva ve vývojovém stadiu, které nutně předcházelo myšlenkový 

 život nynějška. Mnoho ze středověku žije stále i v nejmodernějších 

 z nás a jest schopno života; že nejeden názor, nejednu instituci 

 jsme odvrhli, když zbytečnou se stala, neznamená, že vůbec byla 

 ničemná: zrovna tak živočišný orj^anismus zbavuje se proměnou 

 četných ústrojů, které pro dobu jeho larvového života byly uži- 

 tečný, ano i nezbytný. Ze věda ve středověku křesťanském byla 

 potlačována, není pravda; církev sama šířila vzdělanost a měla 

 učence, již všechno úsilí věnovali subtilným problémům thef)logickf)- 

 filosofickým; věda ve smyslu moderním pěstována nebyla, po- 

 něvadž středověk neměl vůbec smyslu pro přesné shledávání fakt 

 a stanovení přirozené zákonitosti; vědecké poznání bylo všem 

 lhostejno, neboť mysl se upírala k supranaturalismu a supranatu- 

 ralism jen k theologickým a morálním záhadám. Teprv ku konci 

 středověku filosofie přestala býti služkou theologie, a církev, která 

 > druhou pravdu* z počátku trpěla, počala ji pronásledovati, když 

 se samostatně hlásila k slovu. Ale ta perioda, zahájena nomina- 

 lisinem ve scholastice, je už rozkladem středověkého názoru svě- 

 tového.*) Ze by mohamedanism více vědě přál než křesťanství, 

 je.st také omyl; vědečtí badatelé a filosofičtí myslitelé byly ortho- 

 doxním mohamcdánům tak nebezpečnými kacíři, jako Galilei a 

 Giordano Bruno katolické církvi. Zmatené představy o vývoji kře- 

 sťanské věrouky u inteligenta naší doby už ani nepřekvapují, ač 

 tradování jich ve vážné populárně-filosofické knize právem vyvolá 

 u odborného znalce rozhořčení, ve kterém Loofs Haeckelovi 

 všechnu vědeckou svědomitost upřel. Ilaeckel má příčinu ku hněvu 

 na preláty a pastory současných církví křesťanských; ale nehezký 

 stín vrhá na šediny vážného badatek\ /c nen;i\istí tou stihá kře- 

 sťanství vůbec, a nešetří ani jasné ])()sta\y jejího zakladatele. 

 A při tom se dopouští ještě neupřímnosti. \ í dobíe. že jen ni- 

 čemné instituce právní bez citu a hlubšího pochopení člověka 

 vtiskly znak hanby v čelo nemanželského dítěte, a ])řece on, jenž 

 jako přírodozpytec nad ně má býti povznese n. chce snižovati 

 osobnost Kristovu nesmyslnou povídačkou o dívce Mirjam. sve- 



*) Viz: /■>■. Drtina: Myšlenková jjovaha středověku. 



