se ncdočteme nic o jejím poméru ke státu, o vzniku politických 

 útvarů. Stát jest Haeckelovi daný kulturní činitel, a sice nad jiné 

 důležitý; jemu nenáleží starati se jen o osobní a majetkovou bez- 

 pečnost občanů, nýbrž pečovati i o celý duševní vývoj. Xa určitou 

 formu vládní neklade Haeckel žádnou váhu. Praví doslovně: Zda 

 monarchie nebo republika, zdali aristokratická či demokratická 

 ú.stava, to jsou podřízené otázky pvoú této hlavní a základní: Má 

 moderní a kulturní stát býti duchovní či světský; má býti řízen 

 theokraticky nerozumnými články víry a klerikální libovůli nt-b. 

 demokraticky rozumnými zákony a občanským ])rávem ř Kde mluví 

 llaeckel proti nynějším poměrům politickým v Německu, vytýká 

 vždy jen, že stát se dává v područí reakčních církví, kdežto ve 

 prospěch jeho by bylo, sledovati zásady, které moderní věda sta- 

 novila. O kulturu ve smyslu tom se má stát postarati důkladníju 

 reformou školství. Ač nepraví to výslovně, líaeckelovy reformní 

 návrhy týkají se jen sti'edního a vysokého školství. Právě v.šak 

 v úsudku o obecném školství by bylo nutno určitě se vyjádřiti 

 o nejbolavějším bodu, o vyučování náljožcn.ském. Pro nevyvinuté 

 úsudky dětí šestiletých přece jistě není míněná ; monistická mravo- 

 uka* a » srovnávací nauka náboženská^, kterou škola má p(jdávati, 

 kdežto vlastní náboženské vyučování jest věc soukromá. Dle toho, 

 co povídá llaeckel o nutnosti výběru z bible, tedy naší biblické 

 dějepravy pro elementární vyučování (v protestantských zemích 

 dává se dětem bible přímo do rukou), zdá se, že pro obecné 

 školství llaeckel podávání positivního náboženství s odstraněním 

 nepřístupné jeho mctafysiky, připouští. Je-li možno na př. katoli- 

 ckému knězi vykládati náboženství bez dogmatu Trojice, inkar- 

 nace druhé božské osoby, transsubstanciace atd., zdá se býti velmi 

 pochybno. Ale ani na našich nižších gymnasiích a jiných středních 

 školách nedovolil by duševní v\'voj žactva vědeckou ethiku a vě- 

 decké náboženství tradovati; snad ani učitelstvo k tomu by se ne- 

 nalezlo, neboť víme, kolik dogmat se hlásá i z universitních stolic, 

 které přec honosí se svobodou učení, — třeba také přírodově- 

 deckých. Kdyby Haeckel chtěl i tady applikovati svůj základní 

 zákon biogenetický, musil by vyučování positivnímu náboženství, 

 jež fylogeneticky naší kultuře předchází, školám přímo navrhnouti. 

 Mnoho pěkných a časových slov povídá llaeckel o směru vyučo- 

 vání, jenž má více duševní činnost všestranně vyvinovati, než 

 množstvím jednotlivostí paměť obtěžovati; přimlouvá se, aby do- 

 savadní filologicko-starohumanistický směr ustoupil záhy moder- 

 nímu poznávání přírody a současné kultury, radí ku většímu pě- 

 stování uměleckých dovedností (zvi. kresk-ní i a pěstování tělesných 

 schopností.*) Vysoké školy mají za i\kn\ i^xlávati vědu v její 



*) Zcela podobný program mají nčktcři motlerni pačdayo<;ovt', tvrdice. 

 že »neohumanismus « vede ku soustředěni učiva kolem mateřské řeči, historie 

 a přírodních věd. 



