114 



7, přírodopisu vědu vysoké hodnoty a vclikc-ho vý/naniu: tcd i)opis- 

 niincralíi, rostlin a zvířat je poulivin prostřcdktMn při sliroma/ďo- 

 v;'iní .1 spiaci i\ ,iní \ \'/kiiinii('li<) materiálu, lila\nítii úkolem bádání 

 jest nalézti souvislost jednak \ jjřítoninéni, vzájemném pů- 

 sobení tvorstva, jednak v historickém jeho vývoji. V systému věd 

 souvisí přírodopis s jedné strany s fysikou a chemií, s druhé 

 stýká se s psycholoj^ií, sociologií a historií. Problémy přírodopisné 

 jsou již značné komplikované, nesvádějí k mathematické schema- 

 tičnosti v myšlení, s druhé strany však ])řírodopis, věda mladá, 

 jest ďlkem jjiost scholastických a nu-tafysicko-mythických tradic, 

 jež na.še filosofické, sociální a historické myšlení tak tíží. 1 jest 

 přírodopis již methodou svou vhodným přípravným studiem k vě- 

 dám psychickým. I listorický \ ývoj vedl od přírodopisu Linnéova 

 přes přírodopis Cuvierův k přírodopisu Darwinovu, který tecT vy- 

 plňuje zoologii i botaniku; ale ne každý zpytatel si uvědomuje, 

 že vývojový přírodopis znamená docela nové pochopování orga- 

 nických bytostí, ne jako tvarů, nýbrž jako řady dějů, a málo pro- 

 niklo dosud přesvědčení, že všude a veskrz jest pochopovati ne 

 činnost z ústroje, nýbrž ústroj z jeho činnosti. Primátu fysiologie 

 nad anatomií se mnozí zoologové a botanikové úsilně vzpírají; 

 snad proto, a pak ovšem právem, že fysiologie, jak u nás výtečně 

 bylo vytknuto,*) nepostoupila dosud se stanoviska Cuvierova na 

 stanovisko Daru'inovo. Přírodopis se musí dříve státi v myslích 

 učících z nauky o organismech naukou o životě celém a jeho 

 jednotlivých projevech, aby mohl mocně jiůsobiti i na žactvo. 

 Bohužel za studia universitního nelze si budoucím učitelům osvo- 

 jiti takové pojímání biologie; a jsou toho příčiny několikeré. Jest 

 předně kvalifikace požadovaná příliš rozsáhlá, tak že vedlejší 

 předměty, resp. druhý hlavní obor odvracejí od předního cíle 

 studia. Nesnáz tato jest těžko odstranitelná: neboť nevyžaduje 

 pouhou reformu státní zkoušky, nýbrž reformu celé osnovy středo- 

 školské. Přetížení jest patrno, srovnáme-li obor přírodopisu na př. 

 se studiem filologickým; uvážíme-li, že v každém z odvětví pří- 

 rodopisných jest rozsah vědecké práce světové asi takový, jako 

 v oboru některého jazyka, že však všechny tři při kvalifikaci 

 jedinému jazyku na roven se staví, nepodivíme se, že při přírodo- 

 piscích vyučování středoškolského se ujímajících sotva v jediném 

 oboru jest žádoucí znalosti vskutku dosaženo. I nebylo by divu, 

 kdyby právě zástupci tohoto předmětu vyučovacího se vyznačo- 

 vali neúplným odborným a nedostatečným všeobecným vzděláním. 

 Věc druhá je nedostatek filosofické fakulty. Na ní se vykládá 

 přírodopis — hlavně ovšem jde tu o biologii — čiře morfolo- 

 gicky, pro druhou, neméně důležitou polovinu jeho jest stolice 

 pouze na medicínské fakultě, kam pro i)oučení u nás — pokud 



*) Mareš, v úvode »Všeohecné ťysioloi.jie.« 



