115 



zkušenost pisatele sahá — jen maličké procento posluchačů filo- 

 sofie se obrací. Příslušelo by fakultě filosofické, zástupkyni hlav- 

 ního úkolu university, podávání nauk theoretických, míti ve svém 

 středu zástupce vědy fysiologické, tím spíše, že ještě dosud poslu- 

 chačstvu ostatních fakult, praktických to a odborných škol, v jiných 

 oborech s.ima theoretické základy podává. Nejvnitrnější však ne- 

 dostatek )(.■ <)(li)or přírodopisců proti spřízněným vědám psychi- 

 ckým, kteiý sužuje jejich vědecký ro/hled a odnímá jim pak jako 

 učitelům velikou část vědecké i osobní působivosti. 



Hlavním úkolem irymnasia, ze kterého nevycházejí lidé k urči- 

 tému povolání již připravení, nýbrž teprve specielnímu studiu se 

 oddávající, mělo by býti podati takovou zásobu vědomostí, a tak 

 vychovati k vědeckému myšlení, aby jinochům neb dívkám je 

 absolvovavším nebyl žádný obor vědy zcela cizí, aby každého se 

 uchopiti mohli s úspěchem, a samostatně si vytvořiti mohli cel- 

 kový názor světový. Povšechný ráz našich j^ymnasií je historický: 

 podává se obraz kultury obou čelných národů antických, a žák 

 má úkol, co dosud plodným jest dědictvím po Helladě a Romě, 

 si osvojiti, z toho, co překonáno, associací kontrastu k moder- 

 nímu názoru přijíti. Tak jistě by se nám jevilo gymnasium, kdyby 

 počtu hodin předmětu věnovaných odpovídalo vždy jeho pro- 

 niknutí a prohloubení. Není v této stati místo, ukazo\ati, jak da- 

 leko od tohoto neohumanistického ideálu je skutečnost a praxe; 

 nechci ani ve prospěch přírodopisu dovozovati jeho nemožnost a 

 potírati tak i)ěstování jazyků klassických, ale nemohu zapříti, že 

 se mi zdá jiřílis těžkou úlohou prí) gymnasijní mládež, nač 

 ohromnou námahu doba několika století — renaissance — vyna- 

 ložila, ze starého názoru učiniti nový. Jeví-li se v čem pronikavé 

 vliv věd přírodních na myšlení druhé polovice XIX. století, jest 

 to jistě všechno ovládající názor evolucionistický. Záleží-li naše 

 noč-tická modernost v tom, že všechno si j)ředstavujeme jako 

 vývoj, proč nemá býti i mládež našich středních škol týmž smě- 

 rem vyučována.? S tou myšlénkou smíří se zajisté i nejupřímnější 

 filolo<f, pokud jen jest moderní člověk, že nebude ukazovati svým 

 žákům na antiku, jako dokonalý vzor i vrchol věd a umění, ráj 

 ztracený, k němuž nikdy již nedospějeme, nýbi/. /<• ji vylíčí jako 

 fasi světa, zárodky ninohiMio, co v nás dosud žije, pouze vrchol 

 jediné \ln\- \ evoluční kiiv(-e. Že takový evohiti* mističky směr 

 vyučovací i)y vyžadoval, aby více pozornosti \ěno\al() se též kul- 

 turám poantickyni, zvláště pak současné, ik /. do^ud >e děje, jest 

 samozřejmo. Taková by byla asi všeobecná reforma i^ymnasijního 

 vyučování, kterou by přírí)dopjsec ve shodě s celým filosofickým 

 myšlením doby přítomné navrhoval. Ovšem oktroyovati nikomu jí 

 nemůže, a nutno jest, aby tento postulát, af již v ostatních před- 

 mětech nikde se ho nctlbá, ve svém vlíistním oboru důsledně 

 ])i()váděl a, čeho jinde opomenuto, to nahraditi hleděl. 



8* 



