je toho dost pro určených S inésíců. Když vyi)ustíme všechny 

 svátky a jiné možné dni prázdna, značí to asi 50 hodin. A za 

 hodinu probrati lze na nejvýše dvě typické rostliny; když vpo- 

 čteme sem asi 10 rostHn tajnosnubných a snad tolikéž cizích, 

 jest právě tu stanovena nejmenší míra pro poznání vyšší domácí 

 květeny. Toto omezení látky nutně vyplývá z jediné přiměřené 

 methody vyučovací; je už skoro k omrzení stálé akcentování ná- 

 zorného vyučování, které jistě zcela po právu i instrukce tak do 

 popředí staví. V prvních hodinách professor přinesenou rostlinu, 

 kterou mezi žáky rozdá, popisuje sám, a z počátku se musí ome- 

 ziti jen na hlavní znakj^, všech specielností se vzdaluje; na žácích 

 jest, aby tento popis, svůj exemplář v ruce majíce, opakovali. 

 Později možno již i neznámou rostlinu k popisu předložiti, žákův 

 výklad opravovati a doplňovati. S popisem rostliny, který sám 

 o sobě dost suchý bývá, druží se zmínka o jejím nalezišti, vylí- 

 čení jejích biologických poměrů (jako zúrodňování hmyzem neb 

 větrem, rozmanité pohyby a p.), a velmi zhusta, protože vhodno 

 bývá voliti rostliny kulturní, také vytknutí jejího užitku. Otázka, 

 které rostliny vybrati, nedá se všeobecně zodpověděti. Nesnáz, 

 že botanické vyučování počínalo v únoru, kdy žádná rostlina do- 

 mácí z přírody není přístupna, vyjma methodicky docela ne- 

 vhodné tajnosnubné, jest poslední již zmíněnou změnou rozvrhu 

 učebního odstraněna; koncem března již nebývá nouze o vhodný 

 materiál. Myslím, že na nižším gymnasiu, zvláště v prvním školním 

 roce jest dáti výhost veškerému systematickému postupu a hleděti 

 naopak ku střídání hodně rozmanitých tvarů rostlinných. Jsouť 

 principy přirozené soustavy rostlinné daleko méně přístupny než 

 systematika obratlovců, ba třeba i členovců, která v téže třídě se 

 probírá, a vyžadují už jakousi vědeckou znalost rostlin, jež dle 

 nich se řadí. Kniha školní nemůže býti učiteli normou žádným 

 způsobem, a po mém soudu jest i pro žactvo celkem zbytečná. 

 Professor nemůže vždy vybírati za v^zory rostliny' v knize obšírněji 

 popisované Inepřipouštějíf to zhusta místní floristické poměry], 

 a pak žáci si zhusta myslí, že nepotřebují dávati pozor na po- 

 zvolný výklad, ve všem se vážící na předkládaný objekt, a že se 

 raději na paměť naučí hotovému popisu: sklonnost k mechani- 

 ckému učení je zvláště u méně nadaných žáků velmi rozšířena. 

 Vůbec pak je naprosto nevhodné slov knihy při výkladu se držeti 

 nebo dokonce nějaké popisy z učebnice k naučení bez předcho- 

 zího ústního projednání a demonstrování ukládati. Jsem přesvědčen, 

 že přílišné dbáni knihy zmenšuje úctu k osobě professora, jehož 

 výklad vedle pozorování přírodnin má býti přece věcí hlavní. 

 A stavím se zcela vědomě proti zásadě, nyní stále a officielně 

 hlásané, že student gymnasijní nemá si mezi výkladem nic zna- 

 menati, to že prý je vhodno jen pro universitní přednášky a vy- 

 vinuje nevčasnou psavost. Právě k tomu jest vésti mládež, aby si 



