132 



rody Polygonům (rdesno) a Rumcx (šťovík), a lebedovitým (Chcno- 

 podiaceac), jež by mohly býti demonstrovány v některém z hoj- 

 ných druhů merlíku (Chenopodium). Ale nejpodivnější jest, že 

 veliký rád okoličnatých (Umbelliferae), z néhož celá řada kultur- 

 ních rostlin pochází, velmi nedostatečně bývá probírán. Systema- 

 tický duch má býti žákům vštípen tím, že kolem zmíněných, 

 obšírněji popisovaných zástupců se kupí druhy příbuzné; to nesmí 

 býti zas výčet jmen, třeba i s krátkými popisy, nýbrž zase pod- 

 kladem tu jsou živé rostliny. 1 sebe chudší floristicky krajina po- 

 skytne materiálu dost a dost. a konečně i botanická zahrada, jež 

 by neměla žádné střední škole scházeti, slouží k jeho opatřování. 

 Ale i zde je potřebí míry; jednak nenakupiti na jednu hodinu 

 více než deset probraných rostlin vůbec (v prime i tohk je mnoho), 

 jednak nepředkládati řadu druhů málo od sebe se li.šících. Pokud 

 je možno specifickou rozmanitost domácí flory poznati gymnasi- 

 stovi, odkazuji uvedení do ní hlavně — do přírodovědeckých 

 exkursí. I kulturní rostliny cizí jest lépe připojiti k některé rost- 

 lině domácí, než probírati samostatně podle obrázků, protože 

 živých explářů snad žádné gymnasium si opatřiti nemůže; výjimku 

 tvoří ovšem některé nás docela daleké a charakteristické typy, 

 jako palmy. 



Teprve ku konci sekundy jest ])ři měřeno podati syste- 

 matický přehled jevnosnubných. A dle jakého systému ť Žádný 

 moderní přírodopisec nesáhne k jinému, než přirozenému, a spo- 

 kojí se tím, když objasní rozdíly mezi nahosemennými, jedno- 

 děložnými a dvojděložnými rostlinami, mezi těmi zase rozliší prosto- 

 a srostloplátečné. A při tom nespokojí se slovnými definicemi, 

 nýbrž ukáže, jak v celé ústrojnosti ony třídy se různí. Toto objas- 

 nění jistě nezabere tolik času, jako pacdagogy Často doporučovaná 

 a přírodopisci dávno do historie odkázaná a z \ědy (i univer- 

 sitních přednášek) vyloučená soustava Ivinnéova. Při vší úctě, 

 kterou chováme k práci svých vědeckých předchůdců, nemůžeme 

 vůbec na gymnasiu, kde nám čas na přítomný stav vědy nestačí, 

 nějakou historii její předkládati, tím méně však tam, kde pravdu 

 mluviti je první a poslední povinnost, vykládati jejich omyly. 

 Umělá soustava Linnéova je dílo čistě schematické, od povrchních 

 znaků vycházející a ku povrchnosti vedoucí: jí odchována řada 

 tyčinky a čnělky počítajících botaniků, kteří s »Balgzoolog}'-- sklá- 

 dali ono pokolení komických přírodopisců, předmět nekonečného 

 výsměchu literatury i pseudoliteraturv celéhf) století. Xad to se- 

 xuální soustavou dostanou se k sobě rostliny přirozeně velmi 

 vzdálené, a roztrhnou do různých tříd nejen celistvé čeledi, nýbrž 

 i některé dobře ohraničené rody. Ještě v některých analytických 

 klíčích se drží tento primitivní systém, ale ani ku určování rostlin 

 pro kolísavost počtu tyčinek, základního to dělidla, se zvláště 

 nehodí. 



