155 



jsou listeny pošinuty na stopečku květní, u Ado.w nad to srostlé; 

 oba rody mají jednoduché okvětí, jež sledují dva obdiplostemo- 

 nické kruhy tyčinek; u Adoxy je vnější z nich přeměněn ve žlázky, 

 vnitřní rozštěpen. V plodolistech a plodech se ovšem oba rody 

 značně liší: u Adoxy jest 4 až 5 (6) plodolistů a vícesemenná 

 peckovice, u Chrysosplenia plodolisty 2 a jednopouzdrá tobolka. 

 Ncchceme-li střízlivě Adoxu učiniti zástui)k\-ní zvláštní čeledi, 

 která však nemůže se řaditi v řád Rubiales, nýbrž spíše Saxi- 

 fraginae, nedopusiinu' se asi veliké ukvapenosti, jestliže ji s Drudem 

 zařadíme mezi .Saxifragaceae, třeba bychom se nesrovnávali s jeho 

 spojením Ado.w- a Chrysosplenia v jedinou tribus. Zajisté není 

 její příbuznost s touto čeledí vzdálenější, ne/ i)říbuznost Parnassie, 

 a ta se celkem uznávťi. 



111. Cd si anatomická. 



O anatomii Adoxy jediná zevrubnější pozorování činil van 

 Tieghem (11.). On seznal naj)rostou různost anatomického složení 

 rhizomu a nadzemní osy v uspořádání cévních svazků. Ale jeho 

 pojednání nemá vyobrazení, a tak nechává ])i)cliyl)nosti jmt-novitě 

 o endodermis, která })r\' v oddenku existuje Toto udání recipo- 

 váno v »Natíirlichc 1'tlanzentamilien \r tnrnír t\rz(iii. /c Ado- 

 xaceae jsou charakterisovány anatomicky pochvou dřeňovou, ač 

 při cévních svazcích lodvhy van Tieghem sám žádné endodermis 

 nepozoroval. Následující údaje dílem potvrzují bádání van Tieg- 

 hemovo, dílem podávají nové zprávy o anatomii listu, jíž se zmí- 

 něný zpytatel neobíral. 



Rhizom Adoxy (tab. lil., obr. 25.) jest objat jednoduchou 

 pí)kožkou, pod níž sleduje mohutná vrstva partMichymatického, 

 velkobuněčného pletiva základního. Buňky jeho přej)lněny jsou 

 množstvím zrnek škrobových (tab. III.. obr. 28.), velmi různé veli- 

 kosti. Jen z malé části jsou kulovitá, zvláště větší z nich mají tvar 

 ellipsoidický neb >ir<M ( vcjčitý, i má delší j( jicli ])růměr 8- 30 (i. 

 Velká zrna jeví velmi dohíe vrstevnatý sloh, i možno u nich viděti, 

 že vrstvy jsou značně excentrické; připomínají celkem škrob 

 bramborový. Xa nejvnitrnější vrstvě tohoto ])arenchymu viděl van 

 Tieghem stupňovité záhyby, a proto ji prohlašuje za typickou 

 endodermis čili pochvu dřeňovou. Sám jsem nepozoroval však, že 

 by stěny těch buněk od o.statních značně se lišily. Snad toho jiří- 

 činou byla ])reparace : .abych jasných r)brazů mikroskopických 

 došel, užil jsem roztoku síranu aniliní)vého v kyselině sírové, jímž 

 nejen dřevné elementy .'<e silně žlutě zbarvily, nýbrž i škrob, 

 kterým řezy byly všude přímo obaleny, hydrolysoval a se rozpustil; není 

 pochyby, že roztokem tím se změnilo najjjetí a možná i podoba 

 stěn buněčných. Jeli iti i udodermis vůbec \\\iiiuta. luní nikterak 



