1 .-r, 



význačná značnějším stluštěním nebo jinou modifikací svých bu- 

 něčných stěn. Středem oddenku se táhne jediný, dosti tenký 

 svazek cévní (tab. 111., í»br. 26.) Vnější jeho část jest lýková a ob- 

 sahuje (dle TiegluMiiH) toliko sítkovice; v ní jest uzavřena skupina 

 silně zdřevnatělých (('■v spiralních, kruhatých a schodovitých s trva- 

 lými příčnými j)! ( Inadaiiii. Tato dřevní část jest \ C( léin svém 

 ])růbě]ui zřejmé (hojdílná; někde jest uprostřed značné zaškrcena 

 (tab. 111., obr. 25.), ale jinde jeví se jako dvě oddělené skui)iny 

 přibližně trojiihelníkovité I tah. III., obr. 26.,. ']'y zaujímají .svrchní 

 a spodní stranu rhizonni, a li.^ty i šupiny, hiicralné se pojící, berou 

 z obou zároveň elementy svých cévních svazkii. 



V tenkých výhoncích oddenkových jest však dřevní část 

 representována jedinou skupinou cév, ani súžení uprostřed ne- 

 jevící (tab. III. obr. 29.). 



Zcela jiný obrazec anatomický poskytuje příčný priiřez nad- 

 zemního stonku a řapíku listového. Kdežto ihizom, abstrahujeme-li 

 od šupin, jest útvar oblý o průřezu přibližně kruhovitém, má 

 lodyha nadzemní tvar více hranolovntý. Mezi čtyřmi tupými hra- 

 nami můžeme znamenati mělké brázdy, které směrem k vrcholu 

 se prohlubují, tak že lodyha bezprostředně pod klubkovitým kvě- 

 tenstvím jest Široce čtyřkřídlá, a příčný řez její má podobu rovno- 

 ramenného kříže s otupenými i-ohy. Tato biradialní .^ymmetrie 

 jeví se také ve vnitřním uspořádání (viz tab. 111., obr. 3(). a 32). 

 Většinu tkáně tu tvoří opět parenchymatické pletivo základní^ 

 podobně jako v oddenku hojně škrobu, ač jen občas, obsahující. 

 To zde zaujímá i střed jako dřeň, a cévní svazky v počtu čtyř 

 leží od sebe iiplné odděleny blíže ku čtyřem hranám, resp. tupým 

 křídlům lodyhy. Po nějaké pochvě není tu ani stopy. Složení mají 

 centrické: uprostřed cévy dřeva, kolem část lýková. Opětně se tu 

 vyskytují jen cévy a tracheidy (tab. 111., obr. 31.). 



Rapík listový má na vnější (rubní) straně zaoblený kýl, na 

 vnitřní (lícní) hlubokou rýhu, nad níž se obě hrany sklánějí 

 (tab. 111., obr. 33.). 1 tu odpovídá struktura anatomická vnějšímu 

 tvaru. Rapík jest triarchní, ale nejsou jeho svazky mohutností 

 a polohou sobě rovny. Každý z nich jest obklopen kruhem buněk 

 od ostatního pletiva menší velikostí se lišících, jenž by mohl býti 

 považován za pochvu svazku, ač stěží nějakou zvláštní fysiolo- 

 gickou funkci, ať vodění živných látek, ať mechanické upevnění 

 zastává. Nejmohutnější z těchto svazků leží málo nad středem 

 řapíka. Dřevní jeho část jest vyvinuta jako mohutný půlměsícovitý 

 pruh, na stranu vnitřní (k rýze řapíka) vydutý itab. IV., obr. 34.). 

 Svazek tento dodává řapíku sám o sobě značné pevnosti, převy- 

 šuje svou massou součet všech čtyř svazků lodyžních. Oporu tuto 

 doplňují ještě dva svazky postranní, mezi rýhou řapíka a jeho 

 postranními hranami umístěné. Každý z nich jest sotva zvící 



