ič>: 



třetiny svazku medianního, jemuž se stavbou zcela podobá; na 

 průřezu jeví jako onen kruh lýkového pletiva, v němž uložen jest 

 půlměsíc dřevních cév; vypuklá strana tohoto jest obrácena k střed- 

 nímu svazku. Pii trojení čepele listové postupuje do každého 

 7. řri])íčků jeden svazek cévní, ale ihned se opět ve tři dělí, což 



\'iúie/ řapíčkú listových 1 mm. za ru/iUlLiiúii listu. 

 Pťivoiliií obrazec dle přírody. 



odpovídá lalokům lístků 1. řádu. Střední řapíček opakuje na 

 jirůřezu zcela poměry řapíku celého listu; v postranních jest 

 krajní cévní svazek ne[)atrný, oba ke středu celého listu bližší, 

 <k<iro stejně veliké. 



Opravou svých listů se prozrazuje Adoxa jako rostlina stínu 

 a vlhka milovná. Již povrchním pozorováním shledáme, že čepel 

 jejich jest nadmíru tenká, záhy vadnoucí, byla-li rostlina z půdy 

 vytržena. Leč roztrhnouti takový list není ta]< sn-u hio. jeť kraj jeho 

 nejpevné)šíni místem, opatřen jsa sesílením zvl.išniíliM druhu. Tato 

 struktura lisiowi činí zároveň obtížným provedeni i)ričných řezů, 

 kteii- i pi i niikrntoinické technice stěží v (^ !'■ >íii listu se podaří. 

 ( )bojí ejiidermis pí)měrně snadno dá se stálinouti jako celistvá 

 blanka. Buiíky její jsou jako u většiny Dicotyledon hluboce a ne- 

 pravidelné lalf)čnaťé (tab. IV., obr. 35.) a průduchy, nahoře nečetné, 

 dole hojné, neukazují zvláštní úpravy ani charakteristické polohy. 

 Jako zvláštní zjev sluší však uvésti, že nejen ve svěracích buňkách 

 ))růduchů, nýbrž i v buňkách celé spodní pokožky jsou roztroušena 

 zrna chlorofyllu, v nevelikém počtu, ale dosti veliká. Xejčastěji se 

 tvrdí, že chlorofyll v epidermis listové se vyškytá jen u kapradin; 

 vskutku však přítomnost jeho ve spodní pokožce není u dvojdě- 

 ložných případem nikterak vzácným, i pojí st .\<1< \ a k celé řadě 

 rostlin, pro něž St<'ihr (12.) chlorotyll v epidernu- u\,nli. Přítomnost 

 jeho nelze ])okkidati za nějaký znak sy.stematic k\ , nýbrž (zajisté) 

 jen biolo[fický: jsouf všecky rostliny, u kieivc li no/.oiován, oby- 

 vatelkanii stinných a vlhkých stanovisek. i'rolile(lneme-li kraj 



listf)vý lupou, ^hledáme, /e jt^st průsvitiH' oImi lul >eii .i mělce vroub- 

 kován [ui\). i\ .. obr. 36.). Při mikroskoi)ickéui zkduin.uií nejdříve 

 zp<íZorujenie, že ony vroubky neleží v jedné rovině; pak, uži- 

 jeme-li zvětšení tak značného, že nepatrné rozdíly vzdálenosti od 

 ohniska čočky se jeví různí)U jasností spatřovaných vrstev, na- 

 budeme a.si této představy o struktuře lemu listového, kterou 

 potvrzuje i srovnání s příčnými řezy (tab. IV'., obr. 37.-40.). 

 Nejvíce na kraj je.st posunuta íada buněk se .stěnami velice .stlust- 



