o chemickém složení rostlinné Mány bnněčné. 



(Psáno r. Is')') oti.šlčno ve W-smiru t('!u)7 níkii.' 



Jako důležitý znak, jímž rostliny se liší od zvířat, uvádí se vždy, 

 že mají cellulosní blánu buněčnou, kdežto buňky živočišné 

 jsou z pravidla nahé. Proto mají pátrání o povaze buněčné blány 

 význam nikoli podřízený. I míním nejdůležitější, dílem velmi zají- 

 mavé jejich výsledky, pokud se chemického složení dotýkají, 

 krátce zde podati. 



Bylo by naprosto omylem mysliti, že všechny blány buněčné 

 u rostlin sestávají z látky jediné, buničiny neboli cellulosy. Každému 

 Iwitaniku jest známo, že dřevo, korek, cuticula, ač složeny jsou 

 uměř jen ze stluštělých .stěn buněčných, dávají zcela jiné reakce 

 než buničina. Zjev ten se vykládal tak, že cellulosní blána jest 

 také zde základem, jest však proniknuta, inkrustována, jinými lá- 

 tkami, které reakce její zakrývají. Novější bádání ukázala, že na- 

 ])rosto čistá cellulosa jen vzácně se vyskytuj*", a ve mnohých 

 případech má jen malý ])odíl ve stavbě blan i)uněcných, ba někdy 

 dokonce schází. Abych nebyl nucen uváděti četné spisy o jedno- 

 tlivostech jednající, spokojím se v tomto stručném náčrtku s uve- 

 dením jmen předních v tomto oboru pracovníků; jsou to: E. 

 Schulze se svými žáky, zejména vSteigerem a Maxwellem, W. 

 Hoffmei.ster, G. Lange, Fr. v. Hdhnel, Reiss, K. Winterstein, L. 

 Manj:íin, I'^. Gilson a j. v. Práce zmíněné jsou rázu více chemického 

 než botanického, a výsledky jejich nebudou míti naprosté jistoty, 

 pokud chemie uhlohydratů a látek jim příbuzných nebude doko- 

 nale prostudována. Zejména třeba na to důraz klásti, že všeobecně 

 užívané mikrochemické reakce, jako modré zbarvení iodovými re- 

 .'iLícnciemi, rozpustnost v ammoniakalním lo/iolsii iiiřdi (t. zvané 

 Schweizerovo ag"ns) při zjištění znáiiiýth věcí často dobře poslouží, 

 ale při výzkumu neznámých hmot spolehlivým kriteriem býti nc- 

 m(»hou. Příkladem může býti jedna z nejobyčejnějších zkoumacích 

 nuthod: pouhým roztokem iodu se barví zrnka škrobová modro- 

 lialově; ale rovněž tak se chová amyloid, některé d<\xtriny (půso- 

 bením kyselin a enzymů •/'■ -lr't<n vznikají''! > i-"^''-lvniii (v li^^cj- 

 nicích). 



riiťitdora Nuv.íL.i ^i.iii vylir.uii , 1 1 



