ir,4 



obyčejné tvrdosti dodávají tyto inanosany skoíi-pináni vlašských 

 ořechů, t. zv. křemon.wíi 



Rovněž zásobní l.Ul^oii jest para^alok-lau (K. Sciuil/.c), jcii/, 

 shledán ve stlustlvxh buněčných stěnách děloh Papilionaccí; hydro- 

 lysuje se již l^/o kyselinou sírovou nebo solnou a poskytuje f^a- 

 laktosu a jakousi pentosu. Za horka zahřát s florř.-^lucineni a ky- 

 selinou solnou bafví ^-c tícsnově. InKriistiiJ!' stěny vlastně celluU)- 

 sově, a zamezuje jak reakci iodovou, lak i rozpouštění se v ammo- 

 niakalním roztoku mědi; obojí se však objeví, odstraníme-Ji para- 

 í^alaktan 2'5Vo vřelou kyselinou solnou. 



Dodatkem k těmto látkám celluhjse blízkým sluší dodati, 

 že také ve zvířectvu, a sice v sumkách (Ascidia) shledána hmota 

 glukosanová tunicin^ nejspíše s cellulosou identická. 



Vedle cellulosových l)lan jistě největší důležitost mají mem- 

 brány sdřevnatělc\ které vyskytují se ve všech svazcích cévních, 

 Phanerogam a Pteridophyt. Rozeznávají se mikrochemicky velmi 

 dobře od ccUulosy tím, že jsou nerozpustný v ammoniakalním roztoku 

 mědi, a jodovými reagcncienii žloutnou nebo hnědnou. Není pochyby, 

 že základní látka jest tu cellulosa, jež se vskutku průmyslně vyrábí 

 macerací hydrátem sodnatým neb siřičitanem vápenatým. V botani- 

 ckých laboratořích se macerují zdřevnatělé části rostlinné činidlem M, 

 Schulzovým (kj^selina dusičná a chlorečnan draselnatý), s nímž se 

 vaří buď ve zkoumavce nel)o přímo na podložním skle; vyloužené 

 dřevo dá se pak snadno roztrhati jehlou ve své elementy histf»- 

 lofrické, buňky, cévy i tracheidy a dává reakci cellulosovou. Ale 

 čisté cellulosy tak nec^bdržíme, neboť dle Winterstcina v pilinách 

 bukových ještě po čtrnáctidenní maceraci zbýval podíl » materiálu 

 inkrustačního«. Látky cellulosu pronikající byly dříve zahrnovány 

 názvem lignin. V novější době objasněno blíže chemické složení 

 ligninu, i seznán jako směsice rozmanitých hmot. Z nich povahy 

 kyselé jsou Langem cjdkryté kyseliny ligninové. 



Největší část látek inkrustačních tvoří dřevné gummi (Thomsen), 

 rozpustné v žíravém louhu sodnatém, z něhož se vylučuje 90",o alko- 

 holem. Z dřevného gummi hydrolysou obdržíme cukry: xylosu 

 a někdy i arabinosu; jest to tedy polysacharid xylan, po případě 

 směs jeho s arabanem. Nejznámější reakce zdřevnatělých membrán 

 jest intensivně červené zbarvení, které nastane působením kyse- 

 liny solné a ííorogíucinu C(iHa(OíL:! Tutéž reakci dává za tepla 

 i dřevné gummi. Avšak příčinou toiio jsou vauiUin C>íH,sOí, aldehyd 

 řady aromatické a příbuzný mu giykosid konijerin Cif.H-j-iO-i. 2H2O 

 (Allen, Hegler), možná i jiné aromatické aldehydy. Obvyklé je po- 

 znávati dřevo dle žlutého zbarvení síranem anilinovým, ale trvalé 

 preparáty si zjednáme nejlépe síranem thallinovým, který s vanil- 

 linem dává žluť, kdežto fenol pouze části proniklé koniferinem 



