165 



modří. Nechtěje vypočítávati barviva, jimiž se dřevo jinak než 

 ccllulosa barví, odkazuji na obsažné vypočtení mikrotechnických 

 method v Zimmermannově příruční knize.*) 



Také o korku se myslilo, že v něm cellulosové stěny jsou 

 inkrustovány suberinem^ látkou tukovitou, neboť (dle v. Hóhnela) 

 se barví blány korku louhem draselnatým, byvše vylouženy chlor- 

 zinkjodem červeno-fialově. Avšak dle prací Gilsonových cellulosa 

 se v korku nejspíše ani nevyskytuje, neboť korkové lamelly se 

 rozpouštějí vřelým alkoholickým (3^''o) roztokem hydrátu sodnatého, 

 jenž cellulosy neporušuje. Za to se mu podařilo dobýti z korku 

 různých rostlin kyselinu fellonovou (C22H4:i03.^) a z korku dubu 

 korkového kyselinu suberinovou (CnHaoO;?) ?i jioionovou (C11H21O4?). 

 Zmíněné červené až červenofialové zbarvení vztahuje se ku vzniku 

 volné kyseliny fellonové nebo její soli draselnaté, které vskutku 

 isolovány chlorzinkjodem červeně se barví. Že by suberin byl 

 smě.sí tuků, to jest glyceridů zmíněných kyselin, není pravdě po- 

 dobno, neboť se nerozpou.ští v žádném ze známých rozpustidel 

 tukových, a netaví ani při 290''C. Zdá se tedy, že korek sestává 

 ze složitých kondensačních a polymcrisačních produktů zmíněných 

 kyselin, snad i jejich extcrů, látek o podobno nejasném složení, 

 jako vyšší uhlohydraty, polysacharidy. Přítomnosti volných tuků 

 nasvědčovalo by však, že se korkové lamelly jako tyto, leč slaběji 

 červeně alkaminem barví. Korkové lamelly a jim příbuzná, ale 

 chemicky ještě méně prozkoumaná cuticula vzdorují většině roz- 

 pustidel cellulosy: sotva chromovou kyselinou, jíž žádná blána 

 rostlinná (vyjma houbovou) neodolá, se porušují. Silným louhem 

 draselnatým hnědnou, a jeví pak vláknitou nebo zrnitou .strukturu; 

 dlouhým vařením ve Schulzově macerační směsi změní se posléze 

 ve žluté kapky, které jako cerinová kyselina se uvádějí. Ku bar- 

 vivům se chovají korkové blány podobně jako dřevnaté: talc i io- 

 dovými rea<^enciemi žloutnou a hnědnou. 



Hodně nejasné a neúplné jest naše vědění o 70stlinných 

 slizech a rozmanitých gunimách. Ačkoli značná část jejich vzniká 

 vyměšováním z plasmy, přece třeba zde o nich promluviti, protože 

 některé j.sou zcela jistě sesliznatělé blány buněčné a poněvadž 

 máme celou přechodní řadu hmot mezi blanou buněčnou, vodu 

 jen vpíjející a gummami ve vodě zcela rozpustnými. Jedny jeví 

 z nich reakce cellulosy iodové i jiné, druhé barví se nejvý.še 

 žlutě, jiné zmodrají již pouhým iodem. Soudí-li .se z procentuál- 

 ního složení a produktů hydrolysy, pak zmíněných reakcí, jsou 

 to směsi hmot odvozených od arabinosy, ^lyko.sy a snad ještě 

 jiných cukrů; dle modráni iodem možno míti za to, že v některých 

 jsou látky obdobní' dextrinům jrítř nv-n '• /n.un<> i<'<i rliinii(M.('' 



♦ IJolani.sclic Mikn)tc<hnik, tin Ilaiulliucli lUr luikiu.skupi.sclun l'rait;i- 

 i.itions-, Reactions- uiul Tinction.s-.MithoiUn. T(ll)injfcn, 1892. 



