166 



složení rosolovitých obahl řas, zvi. Zygncmataceí, které c)d blán\- 

 jejich jsou ostře ohraničeny, z ní zajisté nevznikly a nejeví jejich 

 chemických vlastností. 



mnoho U ]),m'1i<) chemického zkoumání se nedostalo callosc. 

 jméno to dal Mrm^in v ])uhlikacích r. 1888 — 1890 vydaných, látce 

 silné světlo lámající, která ucpává póry .star.ších sítkovic a tvoří 

 konečné silný v nich povlak. Dříve nazývána zároveň se zcela 

 jinou hmotou, rány rostlinného tčla zacelující, ca/ltis. Mangin uka- 

 zuje, /,(• s ní i(k'ntický je pollenin \ blánr p\ 1<>\ \'ch /inclv- mnohých 

 rostlin, a že tvoří steny bunéčné u nižších hub, j. ('cronosporaceí. 

 Jest nerozpustná ve vodé, alkoholu a ammoniakalním roztoku 

 médi, v roztocích uhličitanů žíravin bubří, ale hydráty žíravin ji 

 rozpouštějí, jakož i silná kyselina sírová, roztok chloridu vápena- 

 tého nebo zinečnatého. lod a Znďi barví callosu cihlově nebo 

 hnédočervené, iod a CaCl-i růžově. 



Zmíněný badatel ukázal též velikou rozšířenost hmot pekti- 

 nových^ nejdříve z řepy, mrkve, jablek a hrušek poznaných. Z nich 

 sestává z pravidla intercellulární, ]3omérně nejlépe rozpustná la- 

 mella mezi stěnami cellulosovými. Základem těchto látek, jakož 

 i arabské klovatiny, třešňového klí a p. jsou látky kyselých vlast- 

 ností, kyselina pektinová, k. metapektinová čili arahinová a jiné, 

 v solích draselnatých a vápenatých. Hydrolysou z nich obdržíme 

 cukry pravotočivé; galaktosu a arabinosu. 



K inkrustačním látkám náležejí ta!<é rozmanité aiio?[(^-aiiickt' 

 soli, které stěny buněčné pronikají, a z nichž, když s})álením nebo 

 silnými kyselinami (m-jlépe sírovou a pak chromovou) iistrojné 

 látky byly zničeny, zůstávají krystallické kostry. Jsou to hlavně 

 soli draselnaté a vápenaté^ ale u mnohých rostlin, zvláště Diato- 

 maceí, Gramineí, Cyperaceí, Equisetaceí velmi značné množství 

 kyseliny křemičité. 



Zvláštní místo v příčině chemického složení blány buněčné 

 náleží houbám. Jest u nich přes znamenité práce zvláště Gilsonovy 

 a Wintersteinovy mnoho nejistého, ale tolik možno již tvrditi, že 

 u mnohých hub stěna buněčná neskládá se z cellulosy, ani jiného 

 uhlohydratu, nýbrž z látky dusíkaté, odvozené od cukru hrozno- 

 vého. Dle všeho jest tento mykosin identický, neb aspoň velmi 

 příbuzný s chytinefu, z něhož, jak známo, skládají se tvrdé po- 

 krývky těl Arthropodů. 



1 jest zajímavo stopovati přechody tunicinem, zvířecí to cel- 

 lulosou, a mykosinem, rostlinným chitinem značené, které ukazují, 

 že není podstatných rozdílů ve složení těla rostlinného a živočiš- 

 ného, a že tu i jinde jest mnoho mostů, jež hranici mezi oběma 

 říšemi ústrojnými přepínají a je spojují. 



