170 



hydráty scházejí. Ihnoty cellulose podobné, rozpustné v kyselinách 

 a žíravinách, zove /:". Schulze hcmicellulosy; ty dávají hydrolysí 

 různé hexosy a pentosy. Ccllulosa jest ze všech téch hitek nej- 

 stálejší; rozpouští se toliko v ammoniakalním roztoku médnatém. 

 Zajímavá jest methoda, již k isolaci cellulosy podává Wisselingh;*) 

 stačí v zatavených trubicích zahi^ívati rostlinný materiál v destil- 

 lované vodě při 150" 6 — 8 hodin, neb v í^lycerinu při 300" jen 

 půl hodiny, aby se všechny látky mimo ni uvedly v roztok. Toho 

 způsobu možno užiti s výhodou zvláště při mikrochemickém zkou- 

 mání; u\edena jest na tomto místě, jelikož týmž způsobem autor 

 zmíněný i chitin isoloval. Gilson**) přivedl cellulosu z roztoku 

 mčďnato-ammonatého k jakési krystallisaci, jednak v buňkách, 

 jednak též in vitro, i tvrdí, že cellulosa tak isolovaná je chemické 

 individuum, a že jest charakterisována fialovým zbarvením chlo- 

 ridem zincčnatým, iodem a iodidem draselnatým; s podobnou 

 reakcí, jíž inikrochemicky užito, setkáme se opět u chitinu. Cellu- 

 losa však přítomna jest i v těle zvířecím, ač dlouho bylo sporno, 

 zda tu není matena s nějakou látkou dusíkatou. >7unicin'< v plášti 

 sumek (Ascidiai a jiných Tunicatů, jímž jmenovitě Bertlielot***) 

 a WinterstemY) se zabývali, má vlastnosti zcela stejné s cellulosou 

 rostlinnou a dává hydrolysí glukosu. Dle výzkumů AmbronnovýchYš) 

 jest cellulosa obsažena i v různých hmyzech i jiných členovcích 

 a v desce sepie. 



Z ostatních formativních uhlohydratů zmíniti se dlužno 

 o kallose, Manc^inem^^Y) blíže charakterisované, sklovité hmotě 

 v některých cévách rostlinných a v pylu nalezené, rozpustné 

 v koncentrované kyselině sírové a v roztocích Ca CI2 a Zn CÍ2; 

 jodovými reagenciemi se barví růžově až cihlově. Podobné jsou 

 hmoty pekťinové, v ovoci, řepě i jinde rozšířené, pak »inkrustační 

 látky« dřeva, které jsou v podstatě galaktany, arabany a xylany 

 a draselnaté i vápenaté soli kyseliny pektinové a metapcktinové 

 čili arabinové. 



Podobnou úlohu jako formativní uhlohydraty mají i některé 

 látky bílkovité, jež tvoří opory orgánů zvířecích. Náležejí vesměs 

 ve třídu \.. z\ . albumhioidU. Z nich jmenujeme *t) skupinu ke7'atink, 

 jež tvoří hlavní díl ve složení pokožky zvířecí a jejich výrůstků. 



*) V úvodu ke studiu: »Uber dle Zellvvand der Fungi.* 



**) Gilson, La cristallisation dc la cellulose La Cellule IX. 



Gilson, Die Krystallisation der Cellulose. Chcmisches Centralblatt 1893. 

 II., 530. 



***) Berthelot, Comptes rendus XLIV. 



f) Winterstcin, Zuř Kenntnis der Thiercellulose oder des Tunicins. 

 Zeitschrift fiir physiol. Chemie XVII I. 



ff) Ambronn, Mittheilungen der zoologischen Station zu Xeapcl. 



tff) Mangin, Sur la callose. Comptes rendus CX. 



*f) Dle Hammerstena Lehrbuch der physiologischen Chemie. 



