174 



Ve hmotách zvířecích, jež v dosahu této úvahy jsou, bývají 

 uhlohydraty ve spojení s látUami rázu bílkovin. Dle klassifikacc 

 líoppe-Seylerem a Drechselem*) provedené liší se od vlastních bíl- 

 kovin látky komplikovanější, které opatrným štěpením poskytují 

 jednak typické proteiny, jednak látky jiné, barviva, uhlohydraty, 

 xanthinové čili nukleinové kyseliny a p., i nazývají se protcidy. 

 Látky, jichž ani mezi typické bílkoviny, ani mezi proteidy nelze 

 zařaditi, jež však jinak povahu bílkovin jeví, shrnují se v próza 

 tímní skupinu albuminoidú. Roztřídění proteidů jest toto: 



albumin -f- barvivo haemoglobiny 



i muciny a mukoidy 



albumin -f uhlohydrat .... glykoproteidy . hehko^pro^eid 



I ichthulin 



,, , , . , , ,. // A / ,? I nukleohiston 



albumin nuklemova kyschna . uuklcoM-otcHiy\ ^ ... 



^ \ cytoglobm. 



První skupina jsou známá barviva krevní; třetí obsahuje látky bo- 

 haté fosforem, přítomné s vlastními nukleiny v hojnosti hlavně 

 v plasmatě jaderném, leč též v cytoplasmatě. 



Pravé muciny jsou kolloidní hmoty, jichž vodnaté roztok)-, 

 po i)řípadě s nepatrným množstvím alkalií jsou slizovité a dají 

 se nifovitě táhnouti. Kyselinou octovou se srážejí; za vlhka isolo- 

 vány jsou to bílé nebo nažloutlé vločky neb amorfní massy; 

 v suchém stavu jeví se jako bílý nebo šedožlutý prášek. Chemicky 

 jsou charaktcrisovány tím, že hydrolysí dávají redukující uhlohydrat. 

 Mukoidy se od nich liší jinými poměry rozpustnosti a tím, že jejich 

 roztoky nejsou slizovité. Muciny jsou značně chudší dusíkem a 

 dílem i uhlíkem než bílkoviny. 01)sahujíf v procentech:**) 



C íl X S P O 



bílkoviny 5a6-54-5 6-5-7-3 15-0-17-6 03-2-2 0-42-0-85 21-50-23-50 



slinných žláz obratlovců, ve slizu hlemýždím, ve svazech, ve šňůře 

 pupeční, v obalech žabích vajec, v patholo^ických cystách ovarií. 



*j JJrechselih- článek Kiwcisskorper v Ladcnburgoic liandwurlcrbuch 

 der Chemie. 



**) V třídění a specielním pojímání glykoproteidů přidržuji se Hanintar- 

 slcna, který jest za předního jich znalce uznáván; údaje, pokud jinak není 

 poznamenáno, jsou čerpány z jeho Lehrbuch der physiologischen Chemie . 



***) Loehisch, Zeitschrift fiir physiologische Chemie X. 40. 



t) Lepierre, Bulletin de la société chimique 1898. Referát v Chemisches 

 Centralblatt 368. 



