191 



vnitru země. Zvláště překvapující jest potvrzení názoru o stoupající 

 teplotě do hloubi nálezem Petersenovým, dle něhož pod dnem 

 mořským, jehož voda má teplotu 01 C, bahno v hloubi 1 vi do- 

 sahuje již 7o. Dle Thomsona*) a Taita přibývá teploty stejnoměrně 

 asi do hloubky 30 km, pak znenáhla méně; pokusně dotvrdil tyto 

 výpočty Bischoff měřením teploty roztavených a pak chladnoucích 

 koulí čedičových. Leč ze všeho vysvítá, že ve vnitru země panuje 

 tak ohromný žár, jemuž podobného nedovedeme si ani představiti, 

 ve kterém všechna známá tělesa obstojí jen ve skupenství plyn- 

 ném. Ovšem přibývá do hloubky i tlaku, a poněvač ohromným 

 tlakem možno téměř všechny plyny skapalniti i stužiti, zdá se, že 

 se jím vyvažuje účinek temperatury na hmotné skupenství, že jest 

 tedy vnitro země tuhé. Ač tato domněnka pronesena, pozbývá 

 ceny, máme-li v paměti, co dle Andrewsova objevu všeobecně 



plynech platí: při určité, t. zv. kritické teplotě nelze jich žád- 

 ným tlakem přeměniti v jiné skupenství. 



Na pásmu výzkumů a theorií, jichž hlavní myšlenky stručně 

 podány, založil Ritter Giintherem nejnověji prohloubenou jednot- 

 nou hypothesu, jíž míní vysvětliti uspokojivě všechny zjevy geo- 

 fysické. Vnitro zemské skytá všechny skupenské stavy známé, 

 z nichž jeden přechází nenáhle ve druhý. Celkový obraz Gdnthe- 

 rem podávaný jeví se asi takto: 1 . Vrstva povrchová nám dokonale 

 známá, pokrytá částečně vodstvem a obklopená obalem vzducho- 

 vým, skládá se z hornin, jichž tuhost a křehkost jest větší snad 

 skla, ne však taková, by nenáhlým, neustálým působením sil ne- 

 dala se pošinouti. 2. Této křehkosti a tuhosti stále ubývá, takže 

 následující vrstva jest sice pevná, ale skrytě plastická a pružná. 



1 Ve stav takový dá se uvésti mocným tlakem velká řada nerostů, 

 mezi kovy na př. i železo.) Tlouštka pevné této kůry se čítá as 

 na 70 km. 3. Na to následuje vrstva jakéhosi minerálního těsta 

 — magmatu — čím dále tím řidčího, až konečně přejde v pás 

 4. tekutý. Hladina tohoto takřka ohnivého moře obrácena jest ku 

 vnitru zenískému, kde ji pokrývá 5. vrstva žhavých par, které 

 však, jestliže tlak okolí stoupne, mohou se změniti v tekutinu. Leč 

 se stoupající teplotou stává se to (postupně u různých z nich) 

 nemožno, i následuje pás 6. plynů v nadkritickém ne.stužitelném 

 stavu. Všecky tyto oddíly obsaliovaly hmoty orl sebe rozeznatelné, 

 jichž atomy aspoň v molekuly byly seskupeny; jinak jest tomu 

 7. v rozsáhlé kouli kolem středu zemského, kde nesmírná výše 

 temperatury (dle Rittra lOO.íXX)") nedopouští žádného slučování, 

 kde v jednoatomovém plynu nelze o chemické různosti mluviti. 



Hypothesou tou vyrovnán spor o viskositu a regiditu země, 

 7. iiirh/. i)rvá i)ředstavuje zemi jako kouli tekutou, jen nepatrnou 



* William Thomson, nyní Loni Kclvin, jest z prvních autorit v thco- 

 rclickc fysice, zvláátč zjevů tepehiých, jsa hlavním budovatelem mechanické 

 thcoric tepla. 



