192 



skořápkou pevné kůry obklopenou, druhá jako tčlcso od středu 

 až na povrcli veskrz ztuhlé, a námitky proti obéma krajním před- 

 pokladům zbaveny své váhy. Tak upraven i soulad sKant-Laplace-ovou 

 theorií o vzniku sluneční soustavy: koule žhavých plynů odloučená 

 od původního slunce se ochlazovala ponenáhlu od vnějška do 

 vnitř, při tom neustále se smršťujíc, a stadia jejího vývoje vidíme 

 v obrazech na obloze:*) stav zcela plynný jako mlhoviny, stav 

 částečného zhuštění a největší zářivosti jako jasné, bílé hvězdy, 

 jež po bilionech let záření chladnou a nabývají žlutého světla 

 i povahy našeho slunce, pak uhasínajíce ještě červeným svitem 

 žhou, až se pokryjí slabou kůrou Tu prorazí z počátku často 

 vnitřní hmota ohnivá, a hvězda na krátký čas ještě zahoří ku pře- 

 kvapení astronomů, až pak jen jako temná, neviditelná poutnice 

 se bere nekonečnem. Takovou je naše země. A její druh a syn 

 měsíc ukazuje své matce záhy sestárlou svou tvář, by věděla, jak 

 bude jednou vyhlížeti, až i její srdce vychladne, a s obličeje vrá- 

 skami rozrytého zmizí vláha oceánů. 



II. 



Vystoupíme-li za jesenního dne na některý vrch v Českém 

 Středohoří, a rozhlížíme-li se po reliéfu okolní i vzdálenější kra- 

 jiny, záhy uznamenáme různý ráz našich útvarů půdy. Kdežto 

 v nejbližší blízkosti zdá se, jakoby řada kup sena zdvihala se 

 mezi údolím Labe a Oharky, prostírá se směrem ku Praze mírně 

 vysoká planina, nikterak značně zvlněná; na obzoru severozápadním 

 však jeví Krušné Hory tvar znenáhla od úpatí se zdvihajícího hřbetu, 

 jenž místy .se pne ku značnější výši. Odkud tato rozmanitost hor- 

 ských forem r 



Domněnky, že povrch zemský od počátku měl nynější svou 

 podobu, netřeba ani vyvraceti: již od dob historických změnily se 

 na příklad značně břehy moře Jaderského: zatím co úskalí dal- 

 matská stále v moře se ponořují, vzrůstá nános na protějším po- 

 břeží Itálie tak, že některá starověká přístavní místa jsou vzdálena 

 nyní až dvě hodiny od moře. 



Pozorování taková konána podél veliké části břehů mořských, 

 ano i uvnitř pevnin zjištěno kolísání ve výšce nad mořem. I není 

 příčiny, proč by takové změny nemohly trvati od dob pradávných. 

 Pohlížíme-li na vývoj země se stanoviska hypothesy zhušťovací 

 (v oddílu I. vyložené), jest možno vyložiti v souhlasu s pozorováním 

 složení vrstev zeměkůry nynější podobu takto: Když utvořila se 

 pevná kůra zemská, neměl povrch její značnějších vyvýšenin ani 

 prohlubenin. Vytvořením této pokrývky nebylo zastaveno ochla- 

 zování dílem tekutého, dílem plynnélio vnitra. Ochlazováním zmen- 



*j Typy hvězd vytknuty zde zhruba dle třídění Secchiho. 



