194 



selinou uhličitou, vodou, chlorem, kyslíkem, látkami, jež jednak 

 v ovzduší, jednak v tekutém obalu zemč jsou přehojný. 



Nad zmíněnou prvotní korou vznášela se hustá atmosféra, 

 plná vodních par, kysličníku uhličitého, ammoniaku, chloru a nej- 

 spíše rozmanitých jiných plynů, jež nyní jen v malých sledech 

 v ní existují. Záh\- se sra/.ily vodní jiáry, a utvořily po celé zemi 

 hladinu oiironmého moře. Tento oceán se lišil asi značné od moře, 

 jak si je nyní představujeme: voda jeho pod ohromným tlakem 

 ovzduší, zahřívána ještě hojným teplem z vnitra země, měla teplotu 

 vysoko nad normálním bodem varu, a zmítána byla neustálým 

 neklidem, jejž působily stále ve vnitru se vyvinující páry a skoro 

 nepřetržité bouře, které v atmosféře parami nasycené zuřily. 1 mů- 

 žeme si snadno představiti, jak vlivy tohoto bouřného oceánu 

 mocně dno jeho v^-hlodávaly; nadto předpokládají mnozí badatelé 

 (Gtimbel, Credner), že chemické složení vody mořské tehdy bylo 

 zcela jiné, ana pod vysokým tlakem nasycena byla z ovzduší ze- 

 jména kyselinou uhličitou a chlorem, čímž chemické účinky její na 

 pevné dno se ještě zvýšily. Látky, jež takto byly pevné zemi 

 urvány, dílem v podobě úlomků, zrn pískových za silného vlnobití 

 zurážených, klesaly záhy na dno, dílem jen mechanicky jako jemný 

 kal se ve vodě praoceánu vznášely, za khdu znenáhla dolů kle- 

 sajíce, částečně v ní byly rozpuštěny, a vzájemným působením 

 sloučeniny se srážející poskytovaly. Tak vznikla na dně mořském 

 první usazenina, jež součástmi valně se nelišila od původní kůry. 

 Když se později vrstva ta z moře zdvihla, nebo novými sedimenty 

 pokryla, změnami miliony let trvajícími přetvořila se v pevný 

 kámen. Příkladem takových hornin jsou zejména prahorní břidlice 

 či fyllity. Ze ve vrstvách usazených horniny zcela různého složení 

 se vyskytují, ačkoli pocházejí vesměs ať přímo, ať prostředně z roz- 

 tříštěné původní kůry zemské, není nikterak absurdní. Křemenné 

 žíly vznikly osamocením kyseliny křemičité z jejích sloučenin, 

 křemičitanů. Na místo nich nastoupila často kysehna uhličitá, 

 v ovzduší vždy hojná; mohutn;! ložiska uhličitanů, jimiž jsou ze- 

 jména vápno, pak některé rudy železa, cínu a j. kovů, vysvětlují 

 petrografové jako vzniklá přeměnou křemičitanů. Jinde týž úkol 

 měla kyselina sírová, jež povstala spálením síry a ok^^sličením 

 vzniklého kysličníku siřičitého. — Mezi sírany, které větší ložiska 

 tvoří, náleží sádrovec, síran vápenatý, vodnatý, a týž bezvodý, 

 slující anhydrit; oba jsou stálými průvodci ložisek kamenné soli, 

 'a patrně usazeniny chemické z vody mořské. Konečně část kře- 

 mičitanů po vyloučení křemene zůstala beze změny, neb přijala 

 nejvýše vodu: příkladem prvních jsou nejlepší rudy železné, magne- 

 tovec a haematit (krevel), od něhož limonit (hnědel) jen obsahem 

 vody se liší. Co se však stalo s křemičitany sodnatými a drasel- 

 natými, any kysličníky, uhličitany i jiné soli těchto kovů hornin 

 tvořiti nemohou, jsouce ve vodě rozpustný : Tu nastala změna 



