196 



vrstcvní nutno ])n)nK)Uti, že «lři sniišt"()vací trvá od jjravčku /,i-ít>- 

 skčlio n(])rcli"/itř, občas \ sak inístnť' /,iiačn(''ii \ v-tupujc. |>ou-li na 

 nékterém mísir nahroiiiadrny hornin\- xclici- jx-x n<\ l<i( tí'' mu v/.du 

 rují, soustředí se pusolniií tkaku na ])ariic podél nich k/í( ; • ' 

 směr pohoří Alpského byl d;in nias.^ivnínii -laiýini horninami > 

 Francie, inenšínii pevnými skuiiinruiii jižního Německa a inohuinýin 

 massivem jihočeským, jak ])o/.orováním hlavnicii p;i>em, místních 

 ohybů a zúžení snadno shledáme. Všeobecný účim 1 >iiu>ťování 

 jest vytvoi-ení povrchu mohutné vlnitého; leč tam, kde xnidržnost 

 hornin nemohla vzdorovati tlaku, přelomily se na mnohých místech 

 a podél trhliny posunuly, zpravidla ovšem do \všr, .\\<- struktura 

 ta se jeví i v menších ro/.měrecli, i mů/eitu- >pairiLi v odiialených 

 Vrstvách na př. tmavého vá])ence mezi Hlubočepy a Chuchlí pře- 

 četné klikaté, místy i ostře se sbíhající ohyby i pošinutí. 



Následkem t. ř. dislokace vzniknou z vrstev původně vodo- 

 rovných vyvýšeniny a prohlubiny, a dle toho můžeme horstva 

 takto tříditi: Jestliže převládalo zvlnění, úzké záhyby, vznikla pás- 

 mitá pohoří, takové podoby, jako Šumava, Rudohoří, Sudety, Alpy. 

 K nim náležejí nejvyšší horstva země, a jich hlavní ])ás probíhá 

 Starým světem od východu k západu. Novým světem od seveiu 

 k jihu. Podoba těchto horstev v jich nynější výši ])očíná dobou 

 poměrně nedávnou. Horstva téhož způsobu, jež v dobách dávněj- 

 ších se utvořila, podlehla na to mnohým změnám, vyhlodání vzdu- 

 chem, vodou, novým pošinováním podél trhlin či vržením a ná- 

 sledkem těchto porušení mají ráz středohoří: takovými jsou víct 

 skupinová horstva Harz a Smrčiny. Jinde opět neutvořily se téměř 

 záhyby, nýbrž veliká hruda neb deska zemské kůry se posunula 

 do výše podél trhlin: příklad takovéto vysočiny slabě vlnité, za 

 to však hlubokými údolími řek rozryté, podává vysočina Česko- 

 moravská; ještě však bližší obraz vyvýšené desce poskytují vnitro 

 Arábie, severní Cíny a planiny v západních státech Unie. 



III. 



Takovými neustálými převraty brzo ta, brzo ona část země 

 vynořovala se nad hladinu Oceánu, až nabylo rozdělení sou.šc a 

 moře nynější podoby. Bylo dříve mezi geografy mínění, že pohoří 

 lze považovati za jakousi kostru pevnin, ostatní části za výplň. 

 Pečlivým měřením hloubek mořských se však shledalo, že lemují 

 ttejčastěji břehy, nad kterými vyčnívají mocná pohoří; kdyby byly 

 •oceány vody sproštěny, objevily by se kontinenty jako mocné 

 kolosy do výše trčící, pohoří jen jako jich vyvýšené okraje. I má 

 "moderní geologie za to, že břehy kontinentů jsou provázeny veli- 

 kými trhlinami, podle nichž jednak povrch pevnin, jednak dno 

 oceánů protivnými směry daleko se posunuly. 



