197 



Ale trhliny toho rozsahu přesahují již tlouštku zevní, pevné 

 vrstvy zemské, i jsou ve spojení ne-li s vrstvou žhavého magmatu, 

 tedy aspoň s jednotlivými dutinami v latentně plastické lithosfeře, 

 jež jsou jím vyplněny. Trhlinami těmi může ono magma vystou- 

 piti na povrch, i nastávají výjevy sopečné. Řidčeji se vyskytují 

 trhhny tak hluboké i ve vnitru kontinentů. To jest jednoduchý 

 výklad podivného zjevu, že sopky stojí v řadách blíže břehů moř- 

 ských, zvlá.stě obloukovitě lemujíce Tichý oceán. Podél trhlin ta- 

 kových děje se občas opětné posunování země, vznikají rozpukliny 

 nové; v tom má své příčiny veliké množství úkazů seismických, 

 z nichž nejmohutnější jest zemětřesení. Ovšem může zemětřesení 

 nastati i prolomením velikých dutin podzemních, leč většina jich 

 zcela zřejmě má za osu některé známé vržení vrstev. Tím, že se 

 staré průchody učiní volnými, po případě nové otevrí)U, uvolní se 

 tlak, jenž udržuje žhoucí magma, bublinami plynů proniknuté, 

 v hlubinách mimo to vniká k němu často voda mořská neb i ve 

 vnitro hornin prosakující. 



Jako když kápneme na žhoucí desku kovovou kapku vody, 

 mění se z počátku jen povrchová její vnstva v páru, na níž se 

 ostatní voda dlouho vznáší, jakmile však deska poněkud ochladne 

 a napjetí vzniklé již páry se zmenší, pojednou celá krůpěj se vy- 

 paří, děje se totéž ve vnitru sopek: po nějaké době klidného 

 vnikání vody nastane prudká erupce. Mimo pravé sopky »oheft 

 chrlící hory , jsou výjevy sopečné činnosti země i mnohá zřídly 

 horkých vod, výrony plynů, jako kyseliny uhličité a siřičité (sol- 

 fatary). I takové úkazy provázejí zpravidla nějakou trhlinu zemskou. 



Nynější činno.st sopečná jest však jen usínajícím ohlasem dob 

 minulých, kdy tenčí kůra možnými činila explose mnohem ohrom- 

 nější. Kdežto sopky nynější vznikly z vrstev občas vyhazovaných 

 jícnem, a na sobě spočívajících, vylila se zpravidla za dob geolo- 

 gicky vzdálenějších tak ohromná massa magmatu z hlubin zem- 

 ských, že v jednom rázu utvořila vrch. Kopce takové mají oby^- 

 čejně pod(}bu okrouhlých kup, a netvoří pásma, nýbrž stojí bud 

 osaměle, neb v řadách podél starých lomů lithosfery. Na látce 

 nejstarších z nich nelze téměř pozorovati původu sopečného: jest 

 to žula a příbuzné jí horniny, které prorazily pra.starý obal rulový, 

 ale z malých hloubek přicházejíce a podlehŠe i)ak překrystaliso- 

 vání, neliší se od ní než .slohem, jenž není vrstevnatě spořádán. 

 Ty tvoří zároveň nejmohutnější skupiny ze všech hornin vyvřelých, 

 i byly považovány dlouho za přeměněné sedimenty. Pozdější vrchy 

 vy vřelé ukazují svůj původ jasně: ve složení jich tvoří značný 

 podíl hmota sklovitá, jež jen za žáru z roztopcné massy za men- 

 šího tlaku vzniká. Horniny toho druhu jsou porfyr (červený), me- 

 lafyr, znělec či trachyt, čedič (obyčejně tmavé). Z posledních dvou 

 .sestávají vrchy našeho Středohoří i několik osamělýcii kopců, jako 



