204 



vyklou terminologií mluveno) výména látek bez výměny sil v pří- 

 rodě nikdy neprobíhá. 



Kdežto v říši nerostů vyskytuje se značné množství (asi 70) 

 prvků, hmot dosud nerozložených, uskrovní se počet ten v těle 

 rostlinném a živočišném velmi značně: látky, které jsou organismům 

 vlastní, obsahují téměř jen uhlík, vodík, kyslík, dusík, řidčeji též 

 fosfor a síru; kromě těchto prvků jest pro rostlinu nevyhnutelný 

 draslík, železo, magnesium (hořčík), chlor, u většiny rostlin i vápník. 

 Nad to může se v rostlině vyskytnouti ještě řada jiných prvků, 

 avšak z nich všeobecnější rozšíření má jen sodík, v rostlinách ze 

 slaných vod a slané půdy, jež obsaliují chlorid sodnatý čiH ku- 

 chyňskou sůl, pak křemík, který jako kyselina křemičitá (čistá jest 

 v křemení, sloučena v největším počtu našich minerálů) inkrustuje 

 a upevňuje blány přenmohých rostlin, na př. přesliček i trav. 



Dosti malý počet sloučenin přímo z říše nerostné vzatých, 

 se vyškytá též v rostlinstvu; látky takové čerpá rostlina ze země 

 v podobě ve vodě rozpustných minerálních soií. Ale k zbudování 

 základních a nejdůležitějších látek organických jen dosti málo 

 materiálu dodává ornice, a celé toto množství jest obsaženo v sou- 

 částech popelu. Daleko větší množství poskytuje rostlině ovzduší 

 a z atmosféry se srážející voda: z nich bére rostlina veškerý svůj 

 kyslík, vodík, uhlík, a dílem též dusík. V dalším pozorování 

 assimilace musíme různiti v rostlinstvu dvě fysiologicky naprosto 

 odlišné skupiny, které též nápadným znakem morfologickým se 

 rozeznávají: jedny obsahují zeleň listovou čili chlorofyll, druhé ni- 

 koli, nemajíce skoro nikdy barvy zelené. Rostliny zelené, jak 

 zkrátka je budeme zváti, mohou z vody a plynů ovzduší přímo 

 vyráběti organickou substanci, rostliny nezelené nikoli, i žijí buď 

 parasiticky (cizopasně) na jiných organismech, nebo jak saprofyty 

 čerpají potravu z rozkládajících se, již odumřelých látek organických. 

 Rostliny zelené, assimilace na světle slunečním schopné, jsou téměř 

 veškeré rostliny květné čili jevnosnubné, z tajnosnubných k nim 

 náležejí kapradiny, přesličky, plavuně, mechy listnaté a jatrovkovité, 

 řasy sladkovodní i mořské, u nichž někdy chlorofyll zakryt bývá 

 barvivy hnědými, červenými a modrými. K těmto rostlinám druží 

 se malá skupina drobnohledných organismů, t. zv. purpurových 

 bakterií, jež chlorofyllu sice nemají, přes to však pomocí červe- 

 ného barviva, jež obsahují, mohou assimilovati jako zelené rostliny. 

 K nezeleným rostlinám, které, jak seznáme, způsobem výživy se 

 podobají zvířectvu, náleží předně rozsáhlá třída hub; v hlavních 

 jejich zástupcích sluší jmenovati nejen vůbec pod tímto jménem 

 známé houby rouškaté, nýbrž i rozmanité řezy a snětí na živých 

 kulturních i jiných rostlinách, plísně, žijící dílem cizopasně na 

 rostlinách i zvířectvu, jednak saprofyticky, pak bakterie, nejjedno- 

 dušší tvory, jichž postavení na počátku jak rostlinstva, tak zvířectva 



