2< if . 



]);'ir\' IsV^clina uhličitá. Kdc/.to (M-tv xzducli (ih^aliuji- jiiii' 

 jí ve vzducliu vydyclxix anéiii .>t()l<i';'itc tolik" (píc,^ fd a j,..,..,,,]/ 

 znečisťuje se jí vzduch ])US(jl)cním ohromného tov.-irního ])n'ini\->iu. 

 jehož hybnou silou jest spalné teplo ulili. Taťi ky.xliiia uhluitá 

 není oij^anisuui z\írccíniu a lidskému lhostejná, neboť jesi ncdý- 

 chatclna, a jsouc léžší než vzduch, hromadila b\- -c při ])o\'rciui 

 zemskíMu, jako v tak íxčených molTctc-ich, z nichž nc)zu;ini(''i>í |cst 

 »Psí jcskynr«, se děje; tam ovsem násU'dkcm utu(diap'cí činni»ti 

 so])ečné vystupuje v.v zemr. Ah toto ohromnc' množ>t\í K\-i ]in\- 

 uhličité*) spotřel)Ují zelené i-ostlin_\-: přijímajíc-c ji lisi\ rozlsd.idaií 

 ji, pro sebe spotřcbujíce jeti její ulilík, a k\>lík, živoci>si\ u tak 

 potřebný, vydychujíce. Objemem si> rovn.á vydyclun-aný lostlinami 

 kyslík spotřebované kyselině uhličité (jsa ovšem témér o trt tinu 

 lehčí), a tak regeneruje se původní složení vzduchu ú])lné. 



Důležité jest zodpovídati otázku, jaká látka při této assimilaci 

 uhlíka vzniká nejdříve. Kdybychom prohlédli mikroskopick\' zclenv 

 list většiny rostlin, zpozorovali bychom, že vrstva svrchní. i)ok-ož- 

 ková, skládá se z buněk bezbarvých, někdy s obsahem odunnilým; 

 následující buňky bývají hustě vyplněny několikerými télískw která 

 v polotekuté hmotě buněčné čili protoplasmatu jsou uložena; z nich 

 některá jsou jasně zelená, a to jsou právě zrnka chlorofyllii, jiná 

 bezbarvá, silně světlo lámající, a proto při intensivním osvětlení 

 velmi lesklá: to jsou zrnka škrobová. Mimo to někdy spatříme 

 jádro buněčné jako lesklou kuličku, leč u většiny buněk se to 

 podaří teprve po umělém zbarvení. Zrnka škrobová lze vždy snadno 

 poznati roztokem iodu, jímž barví se nejdříve modrotialově, pak 

 skoro černě, kdežto ostatní obsah buněčný nabývá barvy hnědo- 

 žluté. Rozmanitými pokusy seznáno, že ve dne, za činnosti assi- 

 milační, vzniká škrob a hromadí se v buňkách listových, v noci 

 se stěhuje do ostatních částí rostlinných a při vícedenním za- 

 temnění úplně z listů zmizí. Kdybychom pak takový list škrobu 

 prostý částečně zakryli neprůhlednou pokrývkou (na př. lepenkou 

 nebo staniolem) assimiluje jen v částech světlu přístupných, a po- 

 užijeme-li nyní, odstranivše na př. lihem zeleň listovou, ioclové 

 tinktury, zbarví se nám intensivně jen nezakrytá dříve místa. Ale 

 škrob se nevytvořuje ve všech rostlinách assimilaci: zkoumáme-li 

 cibuli, nezpozorujeme ho ani stopy, za to možno zjistiti v listech 

 i v celé rostlině cukr hroznový čili škrobový, který s cukrem 

 ovocným ve všech sladkých plodech se vyškytá, s ním v cukr 

 třtinový jest sloučen, a nyní i v továrnách ze škrobu se dobý\á. 

 Jest velice pravděpodobno, že cukr hroznový vzniká assimilaci 

 přímo, a z něho pak ihned na to Škrob. Jest totiž cukr hroznový, 

 vědecky glukosa zvaný, v organismu zxířecim i rostlinném velice 



*) Přesnější název pro plyn sám jest kysličník uhličitý, kdežto kyselina 

 uhličitá jest vlastně sloučenina jeho s vodou; ale usus tyrannus i zde. 



