207 



rozšířen, nejsnáze podléhá působením živé buňky přeměnám, a 

 jest základem veledůlc/.itycli hmot, škrobu, buničiny čili cellulosy, 

 hlavní to látky stěn rostlinných, fflykogenu čiH škrobu živočišného, 

 jenž hlavně ve svalstvu se hromadí a m. j., které z pouhého spo- 

 jení molekul glukosy záležejí. Spíše asi v přírodě vzniká dříve 

 látka jednodušší než složitější. Podobně i jiné látky, které se za 

 assimilace v listech hromadí, jako cukr ovocný a třtinový, olejové 

 kapky, vznikají, bezpochyby nepřímo, přeměnou cukru hroznového. 



Pohlížíme-li v duchu theoretické chemie na životní process 

 rostliny, zpozorujeme překvapující iikaz: v rostlině, jak později 

 seznáme, probíhají chemické změny, které vyžadují veliké energie, 

 rovněž jí třeba jest k udržování teploty, ku vzrůstu, k rozvádění 

 výživných látek a vody tělem rostlinným — a rostlina přijímá 

 minerální soli, vodu, kysličník uhličitý, dusík, vesměs látky, jichž 

 chemická rnergie jest nepatrná, neboť vznikly, právě za jejího vydání, 

 zejména spálením. Odkud tuto energii rostliny béřou .' Již několi- 

 krát jsme vytkli, že assimilace není možná v temnu: jest to teplo 

 a světlo paprsků .slunečních, které rostlina ve velké míře \yužívá, 

 pomocí jejich z chemicky mrtvých látek buduje své tělo, a tuto 

 zásobu sil v něm ukládá. Ty paprsky sluneční, které ozařovaly 

 pralesy doby kamenouhelnč i hnědouhelné, uloženy v zásobách 

 uhlí ve vrstvách zemských, vynášejí se v černé, neúhledné podobě 

 na .světlo denní a podporují dnešní zimniční ruch průmyslu, jemuž 

 ne.stačí již, co příroda nynější mu poskytuje. 



Leč odkud bére rostlina tuto energii potřebnou, když assi- 

 milovati nemůže, v noci, době květu a zrání, kdy činnost životní 

 jest zvýšena? Pak žije i rostlina zelená tak jako živočich, process 

 životní vede tu k oxydaci, spalování, jímž se nabývá energii- v po- 

 době tepla, ale uhlík těla rostlinného .se slučuje s kyslíkem vzdu- 

 chovým v kyselinu uhličitou, v noci rostlina dýchá. Podobně 

 i veliké, zvláště silně vonné květy produkují kyselinu uhličitou, 

 zhu.sta též za stoupání teploty; proto jest i nebezp<H'-no v ložnicích 

 pěstovati kvetoucí rostliny. 



Poznali jsme, že assimilace uhlíka závisí nutně na osvětlení 

 světlem .slunečním, a dle toho zve se též fotosynthe.sou. Hudiž mi 

 dovoleno ještě uvésti primitivní pokus, kterým o vydávání kyslíka 

 [)ři assimilaci můžeme se přesvědčiti. Poraníme-li list některé vodní 

 rostliny, sluncem ozářené, vystupují z něho bublinky plynu, který 

 můžeme jímati ve vodou naplněné baničce, dnem vzhůru obrácené. 

 Plyn, jehož větší množství můžeme si získati, má vlastnosti kyslíku: 

 jsa těžší (leč nepatrně) vzduchu udrží se nějakou dobu i v otevřené 

 nádobě, rozněcuje v plamen doutnající předměty a podporuje dý- 

 chání. Za.stíníme-li rostlinu, vylučování kyslíku ochabne nebo 

 i zmizí. 



Assimilace za působení paprsků slunečních jest jedním z předních 

 fy.siologických výkonů rostlinných a zhusta (i ve výkladecli našich 



