o výživnosti potravin. 



(Psáno r. 1899; otištčno v Ž. Světč téhož roku.) 



Položme si nejdříve otázku: proč vlastně jíme? Pokud tělo se 

 vyvinuje, zdá se, že se potrava spotřebuje ku vzrůstu; kdy- 

 bychom však chvíli počítali množství denně požitých pokrmů, 

 viděli bychom, že by za rok člověk se stal příšerným obrem, 

 kdyby všechna potrava přešla v jeho tělo. A pak, když vzrůst 

 přestává, nenastanou veliké rozdíly ve spotřebě potravy, jež se 

 dostavují až ve stáří, při všeobecném ochabování tělesné soustavy, 

 neb v případech abnormálnícii, v nemoci. Jest tedy hlavní úkol 

 'vyživování docela jiný, jest to opatřování potřebných sil životních. 

 Jak se nyní celý děj výživy pojímá, není právě jednoduché; spo- 

 čívá to na dvou podobných zásadách, všeobecně v přírodních 

 vědách přijatých: není možno hmotu vytvořiti z ničeho, nýbrž 

 měniti jen jednu ve druhou, a podobně síla nemůže vzniknouti 

 leč z jiné síly. Tím, že pracujeme, vůbec se pohybujeme, vyna- 

 kládáme svoje síly; leč také když je člověk v úplném klidu, vy- 

 čerpává se jeho síla. Tělo lidské má totiž stálou teplotu 37" C; 

 jeho okolí však skoro nikdy nebývá tak teplé (za veliké horko 

 pokládáme, když teplota vzduchu stoupne pres 20" C, zima u nás 

 dosahuje i přes 20" pod nullou, průměrná teplota roční jest u nás 

 9", ba ani v nejteplejších krajinách země, severní Africe, nedosa- 

 huje průměrná teplota 37"). I vyzařuje se z povrchu těla veliké 

 množství tepla do okolí vypařováním, a také toto teplo jest nutno 

 nahraditi. Je to podobně jako při parním stroji, jenž koná práci 

 pohyljem vlastním i celého vlaku; při tom vŠak se nevyužije vět- 

 šiny síly, vznikající hořením paliva, nýbrž uniká kouřem, parami 

 i jinak do vzduchu. Ovšem jako každé, i toto přirovnání pokul- 

 hává; nesmíme beze všeho stotožňovati proměny potravin v těle 

 Hdském se spalováním uhlí, jak i ve vědeckých sjíisech se stá- 

 valo, jestliže se cena potravy odhadovala přímo tím, že se kalo- 

 riemi měřilo její spalné teplo. Při tom je nutno uvážiti, kolik 

 z celé potraviny tělo spracuje, a v jakém způsobu nepotřebné 

 zbytky odcházejí: papír má na př. téměř totéž spalné teplo jako 

 mouka a přec není potravinou, poněvadž jest naprosto nestráví- 



