'2'.V. 



při exotických rostlinách provádějí je uměle. Zřejmé jest, že 

 v domácnostech rostHny z ciziny přivezené, byf sebe krásnéji 

 kvetly, plodů skoro nikdy nepřinesou, i jsme odkázáni na roz- 

 množování odnoži, a u některých (jako u mnohých begonií) 

 zvláštními pupeny, které v úžlabí listu se tvoří. 



Ještě chci se dotknouti nyní oblíbeného pěstování cibulo- 

 vitých rostlin ve sklenicích. Rostlina při tom žije, pokud se 

 týče minerálních látek, jen od zásob z dřívějška nastřádaných, a 

 proto též na příklad hyacinth takto chovaný po jednom roz- 

 kvetení naprosto jest vyčerpán. Nádoba, která nejlépe se 

 skládá z otevřeného, nahoře pro cibuli rozšířeného válce, 

 a širší, kuželovité sklenice, plní se čistou, studničnou, po případě 

 svařenou vodou, která se denně střídá. Aby naprosto žádného 

 rozkladu ve vodě nenastalo, možno vodu nepatrně okyseliti, neb 

 něco kamence přidati. 



Pěstování rostlin v bytech má i nemalý význam hygienický. 

 Rostliny kyselinu uhličitou, kterou vydechujeme a která topením 

 a svícením vzniká, spotřebují ku své výživě, vydávajíce volný 

 kyslík, který jest součást vzduchu k dýchání nutně potřebná. Ale 

 toho čistění atmosféry děje se jen ve dne; v noci vydychují i rost- 

 liny, zvláště za květu, kyselinu uhličitou, nedýchatelnou a ve větším 

 množství jedovatou, a proto není radno v ložnicích kvetoucí, silně 

 vonné rostliny přes noc nechávati. 



Přece však hlavní, co poskytují nám pěstované květiny, jest 

 esthetický požitek. Již zeleň listů je barva, na které oko unavené 

 jednotvárnou hnědí, žlutí a bělí, kterou všude spatřuje, nej- 

 raději spočine; a tím více lahodí mu směs pestrých, a přece sou- 

 ladných barev květů, jež bohatým rouchem listů prohledají. Ale 

 Ineme-li již láskou k tomu malému kousku přírody, jejž s ná- 

 mahou a opatrností při životě udržujeme za svými okny, tím pl- 

 nějších radostí poskytne nám otevřená její říše za branami měst, 

 v širých luzích a lesích. 



