234 



hlubiny, hromadila se, pokryta byla pak půdou a pískem a vy- 

 tvořila ona znamenitá ložiska hnědouhelná, zvláště důležité a bo- 

 haté pánve severočeské v Poohří. Hnědé uhlí, jehož sloh zřejmě 

 jeví původ z kmenů rostlinných, má uhlíku téměř 70%. V dobách 

 sahajících do minulosti šestkrát ještě dávnější, byly rovněž mnohé 

 krajiny země, a mezi nimi i místa, kde nyní stojí česká města 

 Kladno a Plzeň, pokryty pralesy, ale rázu podivného, jemuž podob- 

 ného na celé zemi bychom nenalezli; trčelyf v nich z bažinaté 

 půdy mezi hojným podrostem kapradí sloupovité kmeny stromo- 

 vitých přesliček a plavuní. Pozůstatky jejich někdy ani neukazují 

 stopy svého původu; podlehlyf za takovou řadu věků změnám 

 velikým, a ty se jeví i na chemickém složení kamenného uhlí, 

 které přes 80Vo až i 90% uhlíku vykazuje. Ze vzniku hnědého 

 i kamenného uhlí jest pochopitelno, že nemáme z pravidla před 

 sebou přeměněný čistý materiál rostlinný, nýbrž že častěji obojí 

 druh uhlí obsahuje přimíšené hmoty nerostného původu, jimiž je 

 znečištěno. Ba známe ještě starší druhy uhlí, lesklý, černé smůle 

 podobný anthracit, jímž však netopíme, a tuhu, nemálo jistě dů- 

 ležitou pro produkci uměleckou a šíření vzdělanosti. Tuha, snad 

 též rostlinného původu, jest téměř čistý uhlík; úplně čistý, krysta- 

 lovaný uhlík máme v diamantu. Máme i uměle připravované druhy 

 uhlí, uhlí dřevěné, které z průmyslových dílen nyní jen do samo- 

 výtopných žehliček se odstěhovalo, uhlí z kostí (spodium), ku fil- 

 trování tekutin při chemických pracech vědeckých a továrních 

 upotřebované, a koky (coaks), které zbývají jako tvrdá hmota po 

 výrobě svítiplynu z kamenného a hnědého uhlí. 



Cím čistší jest uhlík a čím hutnější, tím vyšší má zápalnou 

 teplotu: tak nemohli bychom démantem topiti, ani kdyby ho byla 

 veliká ložiska, rovněž ani tuhou, neboť zaněcuje se až při VOO**; 

 zároveň jest třeba k spalování jich velmi mnoho vzduchu přivá- 

 děti. Tím přicházíme k lučebnímu ději při hoření. Jc-li hoření 

 dokonalé, slučuje se uhlík topiva s kyslíkem vzdušným na kyse- 

 linu uhličitou, plyn bezbarvý, těžší než vzduch, jenž nehoří a dusí 

 plameny; zároveň vodík v palivu vždy jsoucí spaluje se v páry 

 vodní. V plamenu opodál paliva hoří pouze plyny, proto jest bez- 

 barvý, nesvítivý, ale velice horký. Látky hořlavé se tu promění 

 úplně ve sloučeniny nezápalné, netečné, a využije se tak veškeré 

 množství spalného tepla; zároveň jsou všechny zplodiny hoření 

 (až na nespalitelné součásti minerální, které zbudou jako popel) 

 plynný a odstraní se proudem vzduchu do ovzduší. I jest hoření, 

 které z vědeckého zřetele nazývá se dokonalým, zároveň nejeko- 

 nomičtějším, nejčistším, vůbec i prakticky nejdokonalejším způ- 

 sobem topení. Sloučeniny vodíkem bohaté, jako dříví, ve větší 

 míře ještě některá kapalná a plynná paliva, shoří úplně již za mír- 

 ného přítoku vzduchu; naopak uhlí ve svých různých druzích vy- 

 žaduje, aby v míře více méně značné vzduch byl přiváděn. Z toho 



