244 



dané nevěste*, » Hubičce* a *Tajcmstvf«. Ba zdá se nám, že 

 »Hubička«, v níž komické živly před vážným konfliktem do 

 pozadí již ustupují, jest velikým krokem ku hudebnímu dramatu 

 současného života, v nčmž ne mythičtí heroové a heroiny, nýbrž 

 lidé naší společnosti ve vážných zápasech životních by vystupo- 

 vali. Hudebním vyjádřením všeho nejvznešenějšího a nejslavnějšího, 

 co český národ má, jest zase »Libuše« a symfonická báseň »Má 

 vlast*. 



Odkud náš největší umělec čerpal tento ráz svých skladeb, 

 jaký národní vývoj se obráží v povaze této nejčeštější hudby, 

 a kde v umění světovém stojí Smetana, to poprvé u nás vyložiti 

 se pokusil pan F. V. Krejčí. Neshodujeme se sice s ním ve mno- 

 hém tvrzení, jako na př. že nejlepší část svého díla vytvořil Sme- 

 tana proti svému přesvědčení, že hudba jeho jest atheistická, demo- 

 kratická, dokonce snad že jest to pravá hudba pro moderní 

 proletariat, nesdílíme též jeho mínění, že pro českou vážnou operu 

 není přiměřeno tragické pathos »Dalibora«, nýbrž jen heroický 

 idyllismus »Libuše«, ale přece vděční jsme mu za mnohé krásné 

 stránky, kde ukazuje, jak v nejvyšší míře Smetana jest z těch 

 umělců, »kteří vyslovili ducha, rhytmus a smysl své země*. 



