A. C. Johansen: Om Forandringer i Ringkøbing Fjords Fauna 21 



E. Faunaon i Strandvoldcne ved Nordenden af Tipperhalvøen. 



I Rambusch's Bog om Ringkøbing Fjord omtales det (af Hartz paa S. 46), at 

 Dr. K. I. V. Steenstrup i de lave Strandvolde paa Nordenden af Tipperne fandt 

 Skaller af Cardium echinatum og Cyprina islandica. Dette lille Fauna-Brudstykke 

 peger hen paa en ganske betydelig Saltholdighed og minder iøvrigt langt mere om 

 Nordsøens Kystbælte-Fauna end om en Lavvands-Fjordfauna. Den Mulighed er 

 vistnok ogsaa til Stede, at disse Arter kunde være indskyllede fra Havet paa et 

 Tidspunkt, da Holmslands Klit ikke strakte sig saa langt mod Syd som til Tipper- 

 halvøen, eller da Nymindegab netop var beliggende udfor Nordenden af Tipperne. 



Under et Besøg ved disse Strandvolde i Maj 1913 fandt Forf. trods ret betydelige 

 Udgravninger kun ganske enkelte Brudstykker af Cardium ediile i dem. Et Billede 

 ai disse Strand volde er anført paa Side 20 (Fig. 7). 



III. Om Forandringer i Udløbsforholdene og i Fjordens Fauna 

 fra Midten af det 17de til Midten af det 19de Aarhundrede. 



A. Gabets Vandring mod Syd fra ca. 1650 til l^iAS. 



Som det fremgaar af en Række historiske Efterretninger og ældre Kort, var 

 Forbindelsesvejen mellem Fjorden og Havet i det 17de og 18de Aarhundrede langt 

 kortere end i det 19de Aarhundrede, idet Nymindegab stadig viste en Tilbøjelighed 

 til at vandre mod Syd og efterhaanden kom langt Syd for Nordenden af Tipper- 

 halvøen. Gabets Vandring imod Syd i Løbet af ca. 200 Aar fra Midten af det 17de 

 Aarhundrede til Aaret 1845, da det naaede sin sydligste Beliggenhed, er skitseret 

 paa Fig. 8. Det er af denne Skitse let forstaaeligt, at Vesterhavets salte Vand har 

 faaet en mere og mere vanskelig Adgang til Fjorden, og at Fjordvandet maa være 

 bleven mindre og mindre saltholdigt. 



Ved Aaret 1650 laa Nymindegab Nord for Tipperhalvøen, omtrent ved GI. Vinter- 

 leiebanke. Ved Aaret 1700 laa det i Følge Rambusch (1900 p. 156—157) ved Klii- 

 haen, eller omtrent ved Bjerregaard By; ca. 1750 laa det lige ud for Bjaalund, om- 

 trent ved GI. Bjerregaard ; ca. 1800 laa det lige ud for Sønder Gødel, og 1845 naaede 

 det saa langt mod Syd som udfor Hovstrup i Lønne Sogn. 



Som Rambusch fremhæver, foregik Gabets Vandring ikke som en jævnt og rolig 

 fremadskridende Forskydning mod Syd. Vandringen paavirkedes i særlig Grad af 

 Storm og skete saa at sige i Spring. Stundom kunde Gabet helt tillukkes for en 

 Dag eller et Par Dage, og det kunde da hænde, at Fjordvandet brød sig Vej nord 

 for det sidst tilstedeværende Udløb. 



