c. Wesenberg-Lund : Bidrag til nogle Myggeslægters Biologi. 



23 



kom i Berøring dermed. Endnu et Secund var den i Forbindelse med Bagkroppen, saa 

 løsnede den sig helt og ragede med den ene Ende en kort Tid op over Vandoverfladen. 

 Derpaa sank den helt ned paa denne, alt medens Myggen fløj bort. I Tiden fra 7I/2 — 

 8^/2 stod Hundreder af saadanne smaa Myg med deres hvide Traade over Vandspejlet. 

 Adskillige fangedes i Nettet; i det Øjeblik de stødte mod dette, klæbede Traadene mod 

 Indersiden og blev derpaa opsamlede. Som ventet var, viste Traaden sig natur- 

 ligvis at være en Æggesnor, indeholdende ca. 400 Æg. Disse, der først var hvide og senere 

 blev sorte, var ordnede i yderst regelmæssige Skraarækker. Da Æggene klækkedes, 

 forlod Larverne dem gennem uregelmæssige Længdespalter; Spalterne vendte alle til 

 den samme Side. Den lange Æggesnor var i sine forskellige Dele i det hele bygget paa 







16 a . 16 & 



Fig, 16 a og b. Dixa-Æg. 

 aJÆggemassen. b de enkelte Æg med deres Kapper og Traade i Gelemassen. 



samme Vis, men viste dog nogle mindre Forskelligheder. I de fleste Traade (Fig. 15) 

 vendte alle Æggene til samme Side, men i én, bøjede Æggene paa Midten, hver til sin 

 Side, og Vinkelen der fremkom mellem de divergerende Æg udfyldtes med Æg, der laa 

 horizontalt. Hr. Inspektor Lundbeck har atter her velvilligst bestemt Myggen for mig 

 og angivet, at Arten var Ceratopogon concinnus Meig.^) 



Dixidæ. 



Til Slægten Dixa hører i hvert Fald ca. 10 mellemeuropæiske Arter, hvoraf Meinert 



har beskrevet Larven til de to. Som Supplement til dennes Angivelser skal jeg kun 



bemærke, at i)i.ra-Larver i ikke ringe Antal overvintrer. De er ofte om Vinteren fundet 



i det Opskyl, der ligger ved Bredderne, og findes i deres karakteristiske, buedannede Stil- 



') En noget lignende Æglægningsproces er beskrevet af Johannsen (1905 p. 107) hos den 

 nordamerikanske Form Sphæromyas argentatus hørende under Gruppen Ceratopogon. 



