KAi L. Henriksen: Den senglaciale og alluviale Insektfauna. 



13 



3. Carabus glabratus Payk. 

 Fernsølyng. Hovedprofil, Tørv: 160 — 180 cm over Gytjen (et Stk. af en Dæk- 

 vinge). 



Nuv. geogr. Udbredelse. Mod Nord til det nordl. Skotland, i Norge til Varanger (70°), i Sverige 

 til Torneå LapL, i Finland til Hetta (68°40'). Sydpaa gennem Mellem-Evropa til Syd-Frankrig, 

 Nord-Italien og Rumænien. 



Biologiske Forhold. Skovdyr, især paa høj Bund. 



Ikke tidligere fundet fossil. 



4. Carabus hortensis L. 



Fernsølyng. Hovedprofil. Tørv: 180 — 200 cm over Gytjen (Prosternum), 100 — 

 120 cm over Gytjen (Stykker af begge Dækvinger), do. (Stykker af begge Dækvinger, 

 Ben- og Abdominalled). — Profil II. Tørv: 10— 25 cm o. G. (Stk. af en Dækvinge). 



Nuv. geogr. Udbredelse. I Norge til Foldenfjord (67°40'), i Sverige til Gestrikland, i Finland 

 til Wasa (63°). Findes ikke i Storbrittanien, Holland-Frankrig-Spanien eller i Vest Tyskland. 

 Mod Syd til Nord Italien og Ungarn. 



Biologiske Forhold. I Skove og Lunde. 



Ikke tidligere fundet fossil. 



5. Carabus uitens L. 



Fernsølyng. Hovedprofil. Tørv: 20— 40 cm over Gytjen (begge Dækvinger og et 

 Benled). 



Nuv. geogr. Udbredelse. I Skotland til Arran og Ayrshire, i Norge til Varanger (70°), i Sverige 

 til Helsingland, i Finland til Muonioniska (68°). Mod Syd til Tirol, Nedre Østrig og Øvre Ungarn. 

 I Danmark er den lokal men udbredt, den Lokalitet, der er nærmest ved Rude Hegn, er Tisvilde. 



