42 Mindeskrift for J. Steenstrup. XXXV. 



former, Pterostichus m. m., der fra Land er kommet ud ovenpaa Sphagnumtæppet, og 

 som kun synker ned ved at Tørvemosset voxer op udenom det, medens hele det Lag, 

 hvori Dyreresterne er indesluttede ganske passivt kommer nedentil i Hængesækken og 

 derefter synker gennem det aabne Vand under denne ned paa Bunden. Til 

 sidst er naturligvis alt det aabne Vand under Hængesækken fyldt op af gammel Sphag- 

 num. Den senere dannede Sphagnumtørv bliver da meget løs, Kokoner o. 1. trykkes 

 ikke stærkt sammen, og alle Dyreresterne ligger paa »primært Leje«, de er ikke omlejrede 

 ved at skulle transporteres ned paa Bunden af Søen. Fra dette allerøverste Parti stam- 

 mer foruden mange Løbebiller ogsaa de 2 Fund af 5Za«a-Ægkokoner; Mosen har været 

 saa tør, at Blatta'erne har turdet vove sig ud paa Sphagnumdækket for at anbringe 

 deres Kokoner der. 



De phytophage Insekter, der levede paa Træer og Buske i Mosens Nærhed, og som 

 er opbevarede i Tørven (Smeldere, Bladbiller, Snudebiller, Barkbiller, Torbister), liører 

 for Størstedelen hjemme paa Eg eller Birk, eller kan i hvert Fald leve derpaa. At dømme 

 efter Insektfundene synes disse 2 Træer at have præget Mosens Omgivelser. Et Par 

 Dyr, der er bundet til andre bestemte Træer, kunde maaske ogsaa nævnes her: Agela- 

 stica alni, der kun lever paa El, er fundet helt ned i Tørvens dybeste Lag, hvad der stem- 

 mer med Ellens tidlige Optræden i Femsølyng, og Lochmæa cratægi, knyttet til Hvid- 

 tjørn, fundet højt oppe i Tørven (120 — 140 cm o. G.). 



Hvad angaar Fundenes Overensstemmelse med de klimatiske Forhold, da er denne 

 naturligvis vanskeligere at vise. Den maa afgøres ved en Sammenligning med Arternes 

 nuværende geografiske Udbredelse. De allerfleste af vore Arter har deres Udbredelses- 

 centrum i Mellem-Evropa og har derfra udbredt sig ret vidt baade mod Nord og Syd, 

 mellem en Nordgrænse, hvis Middeltemperatur for Juli Maaned er ca. 10° og en Sydgrænse, 

 der mindst falder ved 20° Juli-Isoterm. I Følge A. C. Johansen^) har Temperaturen 

 i den varmeste Sommermaaned fra Bævreaspetiden til nu ligget mellem 12 og 17°, under 

 Allerødoscillationen har den været 12 — 15°, og kun i den barskeste Del af Dryastiden 

 er Sommertemperaturen sunket ned under 8°. Fra Bævreaspetiden til nu, indenfor 

 hvilket Tidsrum praktisk talt hele vor nulevende Insekt verden maa være indvandret, 

 har Temperaturen da svinget indenfor de Tal, der er Insekternes Grænsetemperaturer. 

 For en Mængde Arters Vedkommende, de allerfleste, er det derfor sikkert ikke de kli- 

 matiske Forandringer, der har bestemt Tiden for Artens Indvandring i Danmark, men 

 kun den Omstændighed, hvor hurtigt Arten har udbredt sig fra sit Centrum, hvornaar 

 den paa sin Vej er naaet hertil. Insekternes store Hovedmasse af Arter vil derfor ikke 

 kunne benyttes som Beviser for eller Exempler paa alluviale Khmaforandringer. — 

 Ingen af de Arter, der her er Tale om, kan dog have været her i Dryastiden. Da fandtes 

 en Fauna, til hvis Udfoldelse en Sommertemperatur under 8° var tilstrækkelig. Des- 



1) A. G. Johansen : Den fossile kvartære MoUuskfauna i Danmark. Kbhvn. 1904. 



